ведення спеціальних операцій у глобальному масштабі; забезпечення можливостей ССО США щодо захисту Сполучених Штатів та їх інтересів; планування та організація взаємодії в проведенні операцій проти терору
Чисельність
~69 000 о/с власно Командування ССО — 2 500 о/с[1]
Командування сил спеціальних операцій США засноване наказом міністерства оборони США 16 квітня1987 року з метою об'єднання та підготовки Сил спеціальних операцій США для виконання покладених на них завдань, а у разі прийняття на себе повноважень керівника спеціальної операції, що проводиться, особисто Президентом США або міністром оборони США — з метою здійснення планування й управління ходом операції[2].
перевірка стану підготовленості ССО до виконання поставлених завдань;
розвиток і забезпечення озброєнням, обладнанням, оснащенням та іншими матеріальними засобами, необхідними для проведення спеціальних операцій[2][4].
Командування спеціальних операцій США не є залежним бюджетним органом Міністерства оборони США, і не знаходиться на фінансовому та матеріальному забезпеченні жодного з департаментів Збройних сил США. Фінансування USSOCOM здійснюється за спеціальною програмою англ.Major Force Program (MFP-11), і крім цього, Командування має власний таємний додатковий бюджетний фонд, призначений для придбання спеціальних засобів і озброєння, виключно для проведення спецоперацій.
До терористичного акту 11 вересня2001 року, Командування спеціальних операцій в основному залучалося для виконання завдань щодо навчання, тренування і забезпечення ССО в зонах відповідальності регіональних Командувань ЗС США, а також для забезпечення важливих спеціальних завдань дипломатичними представниками і посольствами США у всьому світі[3].
З 2004 року Президентом США сфера повноважень Командування ССО США була розширена на основі Єдиного плану Командування (англ.UCP) з метою надання ССО статусу провідної сили, котра «служитиме в Командуваннях[а 1] для планування, синхронізації та цілеспрямованого виконання спеціальних завдань у боротьбі з терористичною мережею в чіткій взаємодії з рештою сил Командувань»[3].
Історія
Наприкінці 1970-х—початку 1980-х роківXX століття світова спільнота постала перед серйознішою загрозою активізації терористичної діяльності різноманітних рухів та організацій по всьому світові. Усе частіше підрозділи спеціального призначення розвинутих країн залучалися до протидії таким викликам, також часто їх застосовували до боротьби з наркобізнесом та іншими формами організованої злочинності національного та міжнародного масштабу[5]. Водночас, поразка Сполучених Штатів у В'єтнамській війні найнегативнішим чином відбилася на загальному стані справ у її власних збройних сил[6]. Не була винятком і ситуація у формуваннях сил спеціальних операцій, які непогано зарекомендували себе в асиметричних та контрпартизанських діях у Південно-Східній Азії.
Попри усім минулим заслугам занепад сил спеціальних операцій в американських збройних силах продовжувався. Найкращі фахівці-ветерани війни у В'єтнамі звільнялися з лав армії, фінансування спецпідрозділів постійно урізалося, всі ідеї та інновації в підготовці та перспективах розвитку таких формувань попросту саботувалися. Протистояння між вищою військовою елітою, яка дотримувалася конвенційних форм і способів ведення війни та молодими апологетами асиметричних форм бойових дій усе більше розпалювалося[7]. Прихильники революційних реформ наполягали на тому, що несиметричні, неконвенційні виклики суспільству вимагають відповідних неконвенційних підходів для відповідей на них. Серед послідовників цих реформ опріч виділявся полковникЧарльз Беквіт, який з початку 1960-х років надаремно бився з американським генералітетом, намагаючись сформувати елітний контртерористичний підрозділ «Дельта» на кшталт британської САС. Але 15 років запеклих змагань мали мізерний успіх.
Кульмінацією в кризовій ситуації із силами спеціальних операцій став приголомшливий провал операції «Орлиний кіготь» у квітні 1980 року. Операція з врятування 52 американських громадян, захоплених під час Іранської кризи в американському посольстві в Тегерані, завершилася крахом, не встигнувши навіть розпочатися. Створена поспіхом Об'єднана оперативна група управління наочно довела свою повну неспроможність проводити надскладну операцію такого характеру; викрилися усі незгоди стосовно непорозуміння ролі сил спеціальних операцій, і того, як вони мали виконувати завдання[7].
Гучний скандал підхльоснув політичне та військове керівництво США до рішучих дій. Президент СШАДж. Картер призначив комісію з розслідування обставин катастрофи операції, головою слідчої комісії став колишній керівник військово-морськими операціями відставний адміралДжеймс Голловей III. За результатами його дізнання, яке отримало назву «Рапорт Голловея» визначалося, що планування операції здійснювалося поверхнево з величезними недоліками, управління компонентами організовувалося слабо, взаємодія між складовими та учасниками операції була на низькому рівні[7].
Начальник штабу Армії СШАгенералЕдвард Меєр закликав до глибокої реформи та реорганізації усіх спецпідрозділів та всіляко сприяв у створенні спецзагону «Дельта»[8]. Й хоча йому не вдалося реалізувати замислене — об'єднати усі частини ССО під єдиним керівництвом, Меєр зміг відокремити усі розрізнені компоненти спецназу, що перебували в його безпосередньому підпорядкуванні, в окреме 1-ше Командування спеціальних операцій, що вже було великим кроком вперед у тій тупиковій ситуації, що склалася у військах[7].
1 січня1984 року за рекомендацією Конгресу міністерство оборони сформувало Об'єднане управління спеціальних операцій, яке, однак не отримало аніяких прав керувати жодним підрозділом ССО[7]. Ця структура управління практично нічого не спромоглася зробити для розвитку сил, що було закономірним результатом глухої протидії з боку вищого військового керівництва. Ідея формування сил спеціальних операцій, як окремої структури всередині Збройних сил, наштовхувалася на запеклий опір і можновладців Конгресу.
Серед політичних та військових керманичів США одиниці поділяли думки про створення окремого виду збройних сил з уповноваженим органом управління, на який мали покладатися завдання спецоперацій. Сенатори Семюел Нанн та Вільям Коен, прибічники революційних змін постійно намагалися подолати спротив своїх опонентів. Конгресмен Деніель був певен, що військова верхівка апріорі категорично не зацікавлена у створенні сил спеціальних операцій, що вони вважають проблему їхнього існування несуттєвою для обороноздатності США й тому це буде постійний головний біль[7]. Сенатори відчували, що усе керівництво міністерства оборони відверто не розуміє сучасні виклики та загрози тодішнього світу й тому прямо або опосередковано роблять все щоб «завалити» питання створення ССО.
У жовтні 1983 трапилося дві події, які наочно продемонстрували американській владі неготовність вояків до сучасних викликів — підрив терористами казарми з американськими військовими в Лівані та вторгнення американських військ на Гренаду. Загибель 241 морського піхотинця та негаразди в організації управління військами при вторгненні на острів довели неспроможність американського генералітету адекватно реагувати на загрозу конфліктів низької інтенсивності[9].
У жовтні 1985 року Комітет зі збройних сил видав результати дворічного аналізу ситуації в Збройних силах та надав рекомендації під заголовком: «Організація оборони: Необхідність змін». Комісія узяла за основу концептуальні положення акту Голдвотера-Ніколса, який передбачав глибинні зміни всієї збройної організацій у цілому. Весною 1986 захисники ідеї створення ССО представили на розгляд обох палат Конгресу свої пропозиції щодо реформи[10].
15 травня1986 року сенатор Коен відзвітував Сенату про намір створення окремого виду збройних сил, який об'єднуватиме усі сили спеціальних операцій, та заснування під проводом міністерства оборони відповідного органу управління, що мав бути незалежним у питаннях фінансування та політики розвитку ССО для адекватної відповіді на конфлікти низької інтенсивності й безпосереднього проведення спеціальних операцій[10]. Сенатор Деніель пішов далі — він запропонував створити спеціальне національне агентство з власним фондом фінансування, на чолі з цивільною особою, яке підкорятиметься особисто міністрові оборони[11].
Влітку 1986 року на слуханнях у Конгресі голова Об'єднаного комітету начальників штабівадміралВільям Кроу виступив проти цих проектів і, у свою чергу запропонував сформувати нове командування спеціальних операцій на чолі з генерал-лейтенантом[10]. Розгорілися палкі суперечки з цивільними керівниками, що наполягали на більшій незалежності та ширших правах цього Командування на чолі з повним генералом. Дебати тривали, на них запросили представників армії з бойовим досвідом. Генерал-майорРічард Шолтез, колишній командувач об'єднаною оперативною групою спеціальних військ при висадці в Гренаді напряму звинуватив керівництво регулярних конвенційних сил у непорозумінні ролі та завдань сил спеціальних операцій. Він вказав, що армійські командири повністю ігнорували унікальні властивості та спроможності спецназу і застосовували їх не за призначенням, що відповідно призвело до значних необґрунтованих втрат серед операторів ССО[10][12].
Після тривалих суперечок сторони дійшли компромісу: пропонувалося створити Об'єднане бойове командування усіх сил спеціальних операцій з командувачем генералом. Одночасно утворювалася цивільна посада помічника міністра оборони зі спеціальних операцій та конфліктів низької інтенсивності, також започатковувалася координаційна колегія в Раді національної безпеки з питань, що стосуються цих конфліктів. Й одним з найголовніших досягнень стало те, що Конгрес ухвалив введення в бюджетні програми міністерства оборони нової — одинадцятої головної програми, яка напряму призначалася для фінансування сил спеціальних операцій[13].
Фінальним плодом роботи комісії Конгресу стало видання проекту акту Авторизації оборони, що вносив деякі правки до акту Голдвотера-Ніколса й вступав у силу, як закон у жовтні 1986 року[14]. Конгрес дав чіткий меседж своїм військовим, що на фоні ростучих загроз він спитає з них за формування дієвих ССО, а також і за минулі провали. Міністерство оборони визначалося відповідальним за імплементацію закону, і Конгрес тримав цей процес на жорсткому контролі[13].
Законодавча ініціатива американського Сенату зробила широкий шлях для майбутнього сил спеціальних операцій. По-перше, MFP-11 надавала силам повну автономність та контроль над власними ресурсами та витратами для найкращої модернізації та розвитку усіх сил. По-друге, закон установлював та закріплював міжвидову взаємодію між різнорідними формуваннями армії, флоту, Повітряних сил та морської піхоти. Будь-який командир, незалежно від того, з якого виду збройних сил він комплектував свій підрозділ чи угруповання, мав повноцінні повноваження командира. Заснування посади Командувача спеціальних операцій чотирьох-зіркового генерала, а також введення цивільної особи в ранзі помічника міністра оборони зі спеціальних операцій та конфліктів низької інтенсивності надало їм величезні права та перспективи відстоювання інтересів ССО на вищому рівні військової та політичної еліти США[13].
Водночас, попри зацікавленість найвищого керівництва країни в створенні сил спеціальних операцій, імплементація акту Нанна-Коена проходила не занадто швидко та гладко. Першим камінням спотикання стало призначення помічника міністра оборони зі спецоперацій, який відповідав за моніторингом усіх конфліктів низької інтенсивності та спеціальних операцій, що тривали. Міністерство оборони все ніяк не могло визначитися з кандидатурою посадовця, хоча Конгрес збільшив чисельність помічників міністра оборони з 11 до 12. Дійшло навіть до того, що у грудні 1987 Конгрес указав міністру арміїДжону Маршу особисто виконувати ці обов'язки, доки не буде знайдений слушний кандидат. Тільки через 18 місяців Чарльз Вайтхауз був призначений на посаду помічника міністра оборони зі спеціальних операцій та конфліктів низької інтенсивності[13].
Генерал Джеймс Ліндсей — перший командувач спеціальних операцій
Тим часом, заснування штаб-квартири Командування також проходило не гладко. 23 січня1987 року Об'єднаним комітетом начальників штабів було ухвалене рішення про розформування Командування швидкого реагування Збройних сил США, котре на думку військового керівництва не відповідало завданням, що на нього покладалися. На його фондах, що знаходилися на авіабазі Мак-Ділл у Флориді, почали розгортання Командування спеціальних операцій США. Першим командувачем став колишній керманич Командування швидкого реагування збройних сил США генерал Джеймс Ліндсей, який до того ж мав певний досвід проведення спеціальних операцій[13].
13 квітня1987 року Президент СШАРональд Рейган затвердив своїм указом формування нового Командування. 16 квітня міністерство оборони подало кандидатуру Ліндсея на посаду командувача, Сенат прийняв її без дебатів[13].
Першим реальним конфліктом, в умовах якого була практично апробована новостворена структура управління силами спеціальних операцій, став конфлікт на Близькому Сході в зоні Перської затоки між Іраном та Іраком. У вересні 1987 року для проведення операції «Ернест Вілл» від нового командування спеціальних операцій США виділялися підрозділи 160-го авіаційного полку армії, морські котики SEAL та команди бойових катерів ВМС, основним завданням яких було забезпечення безперешкодного проходу нафтових танкерів та інших суден Перською протокою й захист їх від нападів іранської сторони[15].
Першопричиною стало звернення у грудні 1986 року кувейтського уряду до США з проханням зареєструвати 11 кувейтських танкерів американськими, щоб їх можна було супроводжувати флоту Сполучених Штатів. 11 березня1987 року Президент СШАР. Рейган погодився з цим клопотанням у надії, що іранські військово-морські сили утримуються від атак на перевізників нафти в міжнародних водах. Однак, ескортування бойовими кораблями кувейтських супертанкерів нічим не завадило іранцям, які застосовували міни та невеликі моторні човни для раптових нападів на судна під час їх проходження протоками.
Після цього інциденту командувач сил на Близькому Сході контрадмірал Гарольд Бернсен запросив допомоги у командування військово-морськими спеціальними операціями. У серпні до Перської затоки прибула Оперативна група спецназу ВМС, маючи шість команд бойових катерів Mark III Patrol Boat та два взводи морських котиків. Для забезпечення їхнього базування прямо в зоні проведення операцій, командування флотом виділило дві нафтові баржі, «Геркулес» та «Вімбраун» VII під мобільні плавучі бази, з яких оператори ССО могли швидко протистояти загрозам, котрі виникали[15].
Незабаром, американські пілоти побачили, що «мирне» судно вимкнуло світло на борту та розпочало встановлювати морські міні в міжнародних водах. З отриманням дозволу на бойові дії, вертольоти гарматно-ракетним вогнем атакували іранське судно й примусили його зупинитися. Коли іранці спробували викидати міни за борт, їх знову обстріляли з повітря; тоді екіпаж втік з судна. З прибуттям операторів ССО швидкохідними катерами, команда «морських котиків» висадилася на «Іран Аджір», де виявила 9 мін, підготовлених до застосування. У капітанській рубці знайшли бортовий журнал, в якому були чітко позначені усі раніше встановлені мінні поля. Ці викриті факти спровокували міжнародний скандал про грубе порушення Іраном правил ведення війни.
Протягом наступних кількох днів, сили спеціальних операцій викрили тактику дій іранських підривників. Вдень іранці переховувалися поблизу нафтових та газових морських платформ у власних територіальних водах, а вночі вони на моторних човнах швидко вирушали до пізнавальних бакенів на міжнародних транспортних шляхах. Американські оператори ССО трьома вертольотами MH-6 «Літтл Берд» та патрульними катерами прибули до морських бакенів, де були обстріляні іранськими військовими. У результаті запеклої стрілянини три катери іранських ВМС були затоплені[15].
15 жовтня1987 кувейтський танкер під американським прапором«Сі Айсл Сіті» був уражений іранською протикорабельною ракетою китайського виробництва HY-2[en], коли перебував на якірній стоянці поблизу нафтового терміналустолиці Кувейту[16]. 17 чоловік на борту, зокрема капітан, американський громадянин, отримали поранення. У відповідь, американські збройні сили розпочали операцію «Німбл Арчер» і чотири есмінці розстріляли дві нафтові платформи у Перській затоці у нафтовому полі «Рустам». Після обстрілу американський есмінець«Сач» висадив підрозділ «морських котиків» та підривників, що підняли іранську нафтову вежу у повітря[15].
14 квітня1988 року американський фрегат«Семуель Робертс» підірвався на іранській морській міні в 65 милях на схід від Бахрейну. Внаслідок вибуху 10 матросів отримали поранення, а військовий корабель отримав значні пошкодження; екіпаж протягом 5-ти годин бився за живучість фрегату й ледве врятував його[18]. У відповідь, американці влаштували операцію відплати «Прейінг Мантіс» і атакували два іранські фрегати«Сабалан» та «Саханд», а також нафтові платформи на нафтових поляхСіррі й Сассан. Після проведення цієї операції іранська активність на міжнародних торговельних морських шляхах різко скоротилася[15].
18 липня, Іран прийняв пропозиції Об'єднаних Націй про припинення вогню, 20 серпня 1988 року ірано-іракська війна закінчилася. Після цього американське оперативна група сил спеціальних операцій повернулася додому[19].
Угруповання спеціальних операцій продемонструвало високі навички та ефективні результати в протистоянні з іранськими диверсантами, цей факт послужив ще одним свідоцтвом правильності курсу на об'єднання усіх спеціальних сил під одним командуванням та всіляке сприяння їхньому подальшому розвитку. За результатами боїв на озброєння американських сил військово-морських операцій були прийняті катери Mark V SOC[en][19].
Сомалі
У 1992 році в ході проведення операції «Провайд Реліф» повітряний компонент сил спеціальних операцій літаками C-130 забезпечував доставку найнеобхідніших речей, у першу чергу продовольства та медикаментів, постраждалим від наслідків Громадянської війни в Сомалі. Цей компонент мав перших американських військових, що прибули на землю країни, й забезпечували подальше прибуття миротворчих сил операції «Відродження надії»[20]. Безпосередню підготовку до висадки основних сил проводили команди загонів спеціальних акцій ЦРУ, посилених фахівцями Об'єднаного командування спецоперацій. Першою втратою в цьому конфлікті, при виконанні надзвичайно складних завдань, став офіцер, колишній оператор «Дельти» Ларрі Фрідман, який за екстраординарний героїзм був нагороджений медаллю «Зірка розвідки»[21].
Операція розпочалася зранку 6 грудня1992 року висадкою розвідувальних груп SEAL та операторів бойових катерів зі складу військово-морської оперативної групи «Триполі» в околицях аеропорту та морського порту сомалійської столиці. Бійцям, що проводили гідрографічну розвідку морського узбережжя для підходу десантно-висадочних засобів морської піхоти США, довелося діяти у надзвичайно складних умовах, у неймовірній спеці плавати у забрудненій відходами каналізації припортовій зоні. З грудня до морського спецназу приєдналися інші формування Командування спецоперацій, які брали активну участь в операції «Відродження надії»[22].
Пізніше, «морські котики» забезпечували безпеку офіційного візиту американського президента Дж. Буша-старшого до Сомалі.
У січні 1993 року командування спецоперацій розгорнуло в Могадішо Об'єднаної групи спеціальних операцій у Сомалі (англ.Joint Special Operations Forces-Somalia (JSOFOR), на яке покладалися завдання підготовки та проведення спеціальних операцій в інтересах місії «Відродження надії». Основним завданням JSOFOR було організація первинної розвідувальної інформації про місцеві протиборчі сили та їх польових командирів, забезпечення даними розвідки для захисту власних військ, збір і обробка даних для проведення подальших операцій у визначених секторах та зонах. Підрозділами Об'єднаної групи були обслідувані та зібрані розвідувальні дані на площі 42 000 км, захоплені 277 одиниць зброї та знищені 20 560 кг вибухових речовин[22].
Командуванням оперативної групи «Рейнджер» була підготовлена спеціальна операція з пошуку та захоплення генерала М.Айдіда — операція «Готичний змій». Місія мала особливу ступінь важливості та складності, коли польовий командир почав ретельно переховуватися після декількох спроб знищити його американськими літаками AC-130 та ООНівськими військами.
Оперативна група «Рейнджер», що складалася з фахівців «Дельти», 75-го полку рейнджерів, 160-го авіаційного полку, операторів SEAL із групи DEVGRU та підрозділів спеціальної тактики Повітряних сил, протягом серпня-вересня 1993 року провела шість рейдів у Могадішо, завдаючи удари по головним цілям в оточенні Айдіда. Хоча сам польовий командир залишався на волі, ефект від цих операцій був вочевидь.
3 жовтня1993 року, група «Рейнджер» розпочала сьому місію з метою захоплення у полон двох «лейтенантів» Айдіда поблизу ринку Бакара. Група захоплення нараховувала 160 вояків, за підтримки 19 бойових вертольотів і 12 автомашин. Спочатку спеціальна операція розвивалася у відповідності до плану, в полон було захоплено 24 сомалійських бойовиків, серед них обидва айдідівських помічники. Але незабаром ситуація повністю вийшла з-під контролю американців і перетворилася на одну з найзапекліших битв в історії американських сил спеціальних операцій.
У ході перекидання захоплених у полон та поранених до бази американських сил у міжнародному аеропорту Могадішо[en], два багатоцільові вертольоти UH-60 «Блек Хок» були збиті вогнем з РПГ, ще три отримали пошкодження різного ступеня важкості. Частку з постраждалих пілотів та операторів ССО, що перебували на борту гелікоптерів вдалося швидко врятувати з місць падіння, однак, решта лишилася біля збитих вертольотів і вела нічний бій протягом тривалого часу. З усього міста до пунктів, де зосередилися американські військові, стікалися великі натовпи сомалійців, озброєних та без зброї, котрі хвилями атакували рейнджерів та операторів ССО.
Справжня битва розгорнулася біля одного зі збитих гелікоптерів UH-60 «Блек Хок» (позивний «Супер 64») 160-го авіаполку ССО. Вцілілі вояки прийняли бій проти переважаючих сил ворога, врятувати їх у цій обстановці було неможливо. Тоді два снайпери з ескадрону «C» 1-го спеціального загону «Дельта»: майстер-сержантГері Гордон та сержант першого класуРенді Шугарт викликалися на добровільний захист екіпажу цього вертольоту, розуміючи, що шансів вціліти практично немає. Тільки після третього запрошення на дозвіл, командування дало їм добро й вони приземлилися біля «Супер 64».
Попри героїчних зусиль снайперів «Дельти» захистити поранених пілотів, велика група бойовиків оточила льотчиків і знищила їх. Вцілів лише пілот вертольоту чиф-ворентофіцер 3 класуМайкл Дюрант, якого врятувала від смерті «міліція Айдіда», захопивши в полон для обміну на прибічників Айдіда, яких запроторили до в'язниці. Гері Гордон і Ренді Шугарт загинули, їх розтерзані тіла натовп, що біснувався, протягнув вулицями Могадішо. У травні 1994 року Гері Гордон і Ренді Шугарт були посмертно удостоєні найвищої нагороди США — Медалі Пошани. Це були перші нагородження цією нагородою з часіввійни у В'єтнамі (з 1972 року).
Одночасно, решта рейнджерів та операторів ССО вела бої по місту. У деяких місцях оточені силами сомалійців, що значно переважали їх чисельністю, вони перебували під постійним обстрілом та мінометним вогнем з боку супротивника. Велике допомогу американським солдатам надавала підтримка з повітря, вертольоти своїм вогнем забезпечували відносне прикриття та не дозволяли сомалійцям здійснювати маневр силами.
Тільки о 01:55 4 жовтня ударне угруповання 10-ї гірсько-піхотної дивізії США та малайзійських і пакистанських миротворців за підтримки важкої бойової техніки, у тому числі танків, спромоглися прорватися до тих, що вели запеклий нічний бій. Під нищівним вогнем сомалійських бойовиків, американські солдати завантажили поранених і загиблих у техніку, решта пішки проривалася до бази. З повітря операторів та рейнджерів прикривали AH-6, які вели вогонь по вулицях міста. Врешті-решт конвою з боями вдалося пробитися о 06:30 до стадіону, де базувалися пакистанські миротворці.
У цьому бою оперативна група «Рейнджер» втратила 17 чоловік загиблими та 106 пораненими. За різними оцінками втрати сомалійців становили понад 1 000 чоловік. Й хоча мета операції була досягнута, ціна, яку заплатили сили спеціальних операцій була занадто висока. До того ж, ловитва М.Айдіда зірвалася; більше американське командування не наважувалося здійснити спроби його спіймати.
Крах операції «Готичний змій» змусив американське політичне керівництво ухвалити рішення про виведення своїх військ із Сомалі; у березні 1994 вони остаточно залишили Африканський ріг.
Разом з цим, Командування спеціальних операцій здобуло колосальний досвід у веденні нетрадиційних бойових та тактиці контрпартизанських дій, зокрема у міських умовах. Оператори ССО проводили розвідувальні та спостережні місії, допомагали у гуманітарних операціях, забезпечували захист американських регулярних військ, зон висадки десанту, діяльність торговельних суден, що доставляли гуманітарну допомогу та організовували патрулювання на морі, річках і в пустелі.
1990-ті
У 1992—1997 роки Командування зазнало серйозних випробувань на витривалість; його бюджет поступово скоротився на 6 %, а навантаження та інтенсивність проведення спеціальних операцій по всьому світові збільшилася на 51 %, а залученість особового складу сил зросла на 127 %[23].
З приходом на посаду командувача генерала Шумайкера в 1997 році, досвідченого офіцера і практика в проведенні спеціальних операцій, він ініціював низку програм та проектів з удосконалення структури Командування, системи управління, планування та контролю проведення спецоперацій; системи закупівель, постачань та забезпечення підрозділів, значно спростивши більшість процедур. Під його проводом сили спецоперацій проводило операцію «Дезерт Тандер», брало активну участь в операціях «Союзна сила» та «Спільний захисник».
Війна проти тероризму
Потужним поштовхом для розвитку та переоцінки спроможностей Командування спецоперацій стали події 11 вересня 2001 року. Реформи, що торкнулися майже усіх сторін діяльності USSOCOM, призвели до найбільш кардинальних змін з часів заснування цього органу військового управління. У боротьбі з міжнародним тероризмомсили спеціальних операцій стали нарізним камінням у провадженні політики США стосовно терористичних організацій та рухів. Практично відразу після атак у кожному Об'єднаному командуванні США були засновані філії або окремі командування, на які покладалися завдання безпосередньої боротьби з терористами у географічній зоні відповідальності таких Командувань. Основне навантаження лягло на Командування ССО США «Центр», яке планувало, організовувало та виконувало завдання спеціальних операцій на Близькому Сході, у першу чергу в Афганістані, що перебував під владою Талібану й служив осередком та притулком міжнародних терористичних організацій. Вже 25 вересня2001 року на встановлення контакту з Північним Альянсом до Афганістану прибули фахівці спеціальних акцій, а через 2 тижні в країну вертольотами MH-47E160-го авіаційного полку проникли перші бойові підрозділи 5-ї групи спецоперацій — оперативні групи «Альфа» 555 та 595, що мали по 12 підготовлених операторів[24].
У війні з терористами Командування спеціальних операцій відзначилося найкращим чином, його підрозділи брали участь майже у всіх боях та битвах першого періоду війни. Серед них була операція «Анаконда» — спільна військова операція коаліційних сил НАТО та партнерів у березні 2002 року, що мала за мету розгром великого угруповання сил Талібану та Аль-Каїди в долині Шах-і-Кот у провінції Пактія. На висоті 3 000 метрів, у запеклій битві з бойовиками Талібану змагалися підрозділи «морських котиків» SEAL, армійських рейнджерів, бойових контролерів та парашутистів-рятувальників Повітряних сил. За свідченням експертів, цей бій був найважчим та найкривавішим з часів битви в Могадішо.
Надалі протягом усього збройного конфлікту, американські спеціальні війська протистояли спробам ісламістських рухів скинути державну владу Афганістану, створили та системно навчали сили спеціальних операцій Афганістану й виконували безліч інших завдань.
Однією з найвідоміших битв була операція «Червоні крила», що сталася 28 червня2005 року, коли розвідувальна група з 4-х операторів ССО ВМС на чолі з лейтенантомМ.Мерфі, проводила пошук у визначеному районі й стялася у сутичці з бойовиками польового командира Талібану Ахмад Шаха. «Морські котики» протягом двох годин вели бій в повному оточенні; група швидкого реагування, що вилетіла гвинтокрилом MH-47 їм на допомогу була знищена пострілом РПГ-7 з землі, 8 «морських котиків» та 8 авіаторів армійського спецназу на борту при цьому загинули.
Напередодні вторгнення американських військ до Іраку, перші підрозділи спеціальних операцій разом зі спеціалістами парамілітарних груп ЦРУ просочилися на територію країни. «Зелені берети» 10-ї групи спецоперацій організували підготовку бойових загонів курдських повстанців Пешмерга й протистояли ісламістамАнсар Ель-Іслам[en] на півночі Іраку, ще до початку інтервенції Багатонаціональних сил. Надалі американські оператори вели курдських союзників у бій проти армії Саддама, примушуючи іракського диктатора тримати значні сили на півночі країни та не даючи йому можливості перекинути їх на основний театр дій.
З початком активної фази бойових дій, десятки бойових команд ССО, що зазвичай складалися з 12 чоловіків, розпочали полювання на пересувні комплекси балістичних ракет«Скад» та наводили ударну авіацію на цілі в південному та західному Іраку. Водночас, SEAL захопили низку нафтових терміналів та насосних станцій у приморській зоні. Бойові контролери Повітряних сил літаками MC-130H Combat Talon II проникали вглиб ворожої території та захоплювали посадкові смуги для утворення передових плацдармів на які згодом висаджувалися бойові підрозділи армії США та їхніх союзників. На відміну від подій першої війни в Затоці 1991 року, спецназ виконував безліч надскладних завдань, однак за рішенням командування підрозділи ССО ухилялися від відкритих зіткнень зі значними силами противника, як це було в Афганістані[25].
Сьогодення
Окрім виконання завдань в бойових зонах в Афганістані та Іраку, формування Командування спеціальних операцій продовжували та продовжують виконання своїх місій ще в багатьох країнах. Так, за станом на 2010 рік, оператори американських ССО діяли в 75 державах світу, у порівнянні з 60 на початок 2009 року. За словами прес-секретаря Командування полковника Тіма Ная «не дивно, що чисельність таких країн незабаром зросте до 120»[26].
У кожному місці, де діють американські спецназівці, їхня діяльність погоджується та координується американським послом та перебуває під оперативним контролем командувача Об'єднаного регіонального командування[27]. Водночас, результати спеціальних операцій, що проводяться під проводом Командування часто викликають міжнародний резонанс через колатеральні втрати серед мирного населення, як це траплялося в Пакистані, Ємені, африканських країнах та провокує дебати не тільки у вищих ешелонах влади Сполучених Штатів, а й в ООН[27].
Об'єднане Командування спеціальних операцій США (англ.Joint Special Operation Command, JSOC) — об'єднаний орган управління всіх сил спеціальних операцій, що виконує завдання з підготовки і проведення спеціальних операцій у контексті функціональної сумісності різних компонентів, з організації взаємодії усередині Командування, стандартизації, уніфікації, розвитку, навчанню і всебічному забезпеченню ССО в єдиному замислі. Командування засноване в 1980 році за рекомендацією полковникаЧарльза Беквіта, за результатами аналізу провальної операції «Орлиний кіготь»[33].
Шеврон Об'єднаного командування спеціальних операцій
Об'єднане Командування спеціальних операцій має у своєму безпосередньому підпорядкуванні Частини спеціальних місій (англ.Special Mission Units (SMU), основний ударний компонент сил спеціальних операцій США, на які покладаються найскладніші завдання, які розробляє, готує та реалізовує JSOC[34].
Зважаючи на те, що 90 % солдат помирає не потрапивши до медичного закладу[42], Командування спеціальних операцій США у 1993 році фінансувало 2-річне дослідження по покращенню допомоги пораненим на полі бою. Результатом дослідження була перша редакція рекомендацій Tactical Comat Casualty Care (ТССС)[43] (вони та подібні в Україні відомі як «тактична медицина»). До цього принципи надання допомоги у військових умовах суттєво не відрізнялись від цивільних. Ці настанови при навчання почали враховувати бойове оточення. Підготовка сил спеціальних операцій згідно з цих рекомендацій поряд з іншими заходами дозволило суттєво зменшити втрати в Силах спеціальних операцій в Афганістані та Іраку[44]. На даний час ТССС використовуються для навчання солдат усіх родів військ, а також у союзних державах[45]. Навчальний курс проводиться NAEMT та схвалений ACS.
↑Lederman, Gordon Nathaniel (November 1999). Reorganizing the Joint Chiefs of Staff: The Goldwater-Nichols Act of 1986. Greenwood Press. ISBN 0-313-31085-8.
↑ абStephen Andrew Kelley (June 2007). «Better Lucky Than Good: Operation Earnest Will as Gunboat Diplomacy» (PDF). Naval Postgraduate School. Archived from the original (PDF) on 5 June 2010. Retrieved 9 November 2007.
↑Crist, David (2013). The twilight war: the secret history of America's thirty-year conflict with Iran. New York: The Penguin Press. ISBN 978-1-101-57234-4.
↑Peniston, Bradley (July 2006). No Higher Honor: Saving the USS Samuel B. Roberts in the Persian Gulf. United States Naval Institute Press. ISBN 1-59114-661-5.
↑Emerson, Steven (13 November 1988). «Stymied Warriors». New York Times.
↑Smith, Michael (2007). Killer Elite: The Inside Story of America's Most Secret Special Operations Team. New York, New York: St. Martin's Press. ISBN 0-312-36272-2.
↑John B. Holcomb, MD, Lynn G. Stansbury, MD, Howard R. Champion, FRCS, Charles Wade, PhD, and Ronald F. Bellamy, MD. Understanding Combat Casualty Care Statistics. J Trauma. 2006;60:397–401. [Архівовано 5 Серпня 2016 у Wayback Machine.]
↑LCol Erin Savage, MD,* Maj Colleen Forestier, MD,* LCol Nicholas Withers, MD,* Col Homer Tien, OMM CD, MD, MSc,*†‡ and Capt Dylan Pannell, MD, PhD*‡. Tactical Combat Casualty Care in the Canadian Forces: lessons learned from the Afghan war. Can J Surg. 2011 Dec; 54(6 Suppl): S118–S123. [Архівовано 23 Січня 2022 у Wayback Machine.]
Pushies, Fred (2007). U.S. Air Force Special Ops. Osceola, Wisconsin: MBI Publishing Company. ISBN 0-7603-0733-4.
David Tucker, Christopher J. Lamb (2007). United States Special Operations Forces. Columbia University Press. ISBN 0-231-13190-9.
Вєдєнєєв Д.В., Биструхін Г.С., Семука А.І. Гострі кігті орла. Сили спеціальних операцій США: історія та сучасність. Монографія. К.: К.І.С., 2010. 400 с.
Batallón de Infantería de Marina N.º 5Activa 1947País ArgentinaRama/s Armada ArgentinaTipo Batallón de infantería de marinaParte de Fuerza de Infantería de Marina AustralAcuartelamiento Río GrandeCondecoraciones Operaciones de CombateGuerras y batallas Guerra de las MalvinasBatalla del monte TumbledownBatalla de Puerto Argentino[editar datos en Wikidata] El Batallón de Infantería de Marina N.º 5 Ec. es una unidad de la Armada Argentina perteneciente de la Fuerza...
John Newton John Newton (general)Retrato do major-general John Newton, oficial do Exército Federal Nascimento 24 de agosto de 1823Norfolk Morte 1 de maio de 1895 (71 anos)Nova Iorque Sepultamento Cemitério de West Point Cidadania Estados Unidos Progenitores Thomas Newton Jr. Alma mater Academia Militar dos Estados Unidos Ocupação oficial Prêmios Medalha LaetareDoctor of Law (honorary) (1886, Xavier High School) Empregador(a) Academia Militar dos Estados Unidos Lealdade Estados Unidos Com...
Ця стаття є кандидатом на вилучення. Ознайомитися та долучитися до обговорення цієї номінації можна на сторінці Вікіпедія:Статті-кандидати на вилучення/19 червня 2023. Доки воно триває, Ви можете працювати над покращенням цієї статті, але не прибирайте це повідомлення. Для о
Bray Wyatt Vereinigte Staaten Bray Wyatt (2014) Personalia Geburtsname Windham Lawrence Rotunda Geburtstag 23. Mai 1987 Geburtsort Brooksville, Florida, USA Sterbedatum 24. August 2023 Karriereinformationen Ringname(n) Axl Mulligan Bray Wyatt Duke Rotundo Husky Harris The Fiend Windham Rotunda Körpergröße 190 cm[1] Kampfgewicht 129 kg[1] Angekündigt aus Brooksville, Florida Trainiert von Barry Windham Debüt 5. Februar 2009 Website Bray Wyatt Windham Lawrence Rot...
هذه المقالة يتيمة إذ تصل إليها مقالات أخرى قليلة جدًا. فضلًا، ساعد بإضافة وصلة إليها في مقالات متعلقة بها. (نوفمبر 2019) كلارنس بي هورنونغ معلومات شخصية تاريخ الميلاد 12 يونيو 1899 تاريخ الوفاة 2 يناير 1997 (97 سنة) مواطنة الولايات المتحدة الحياة العملية المهنة مصمم رسوميا...
1907 song by Ada R. Habershon and Charles H. Gabriel This article is about a Christian hymn. For other uses, see Will the Circle Be Unbroken (disambiguation). Will the Circle Be Unbroken?Page from 1908 hymnal.SongLanguageEnglishWritten1907PublishedApril 30, 1907 by Charles M. Alexander, Chicago, Illinois[1]GenreGospelcountry folkComposer(s)Charles H. GabrielLyricist(s)Ada R. Habershon Will the Circle Be Unbroken? is a popular Christian hymn written in 1907 by Ada R. Habershon with mus...
First hominin expansion into Eurasia (2.1–0.1 Ma) This article is about spreading theory of early humans before about 200,000 years ago. For migrations of anatomically modern humans, see Recent African origin of modern humans. Successive dispersals of Homo erectus (yellow), Homo neanderthalensis (ochre) and Homo sapiens (red), with the numbers of years since they appeared. Several expansions of populations of archaic humans (genus Homo) out of Africa and throughout Eura...
Japanese manga series Pokémon AdventuresCover of the first tankōbon volume, featuring Red (front) and Pikachu (back)ポケットモンスター SPECIAL(Poketto Monsutā Supesharu)GenreAdventure, fantasy[1] MangaWritten byHidenori KusakaIllustrated byMato [ja] (vol. 1–9)Satoshi Yamamoto (vol. 10–)Published byShogakukanEnglish publisherNA: Viz MediaSG: Shogakukan AsiaImprintTentōmushi ComicsMagazineCoroCoro Ichiban!Pokémon FanClub Sunday (web) (former...
Gana Este artigo é parte da série: Política e governo deGana Executivo Presidente Nana Akufo-Addo Vice-presidente Mahamudu Bawumia Ministros Legislativo Parlamento Membros do Parlamento Judiciário Judiciário Suprema Corte Chefe de Justiça Eleições Distritos eleitorais Eleições Presidente: 2004, 2008 Parlamentar: 2004, 2008 Políticos Partidos políticos Divisões Regiões Distritos Relações internacionais Missões do Gana Atlasverdiscutireditar
Grouping term for ethnic people resides in southwestern Ethiopia This article has multiple issues. Please help improve it or discuss these issues on the talk page. (Learn how and when to remove these template messages) This article may require cleanup to meet Wikipedia's quality standards. The specific problem is: The article's language is not encyclopedic. Please help improve this article if you can. (December 2021) (Learn how and when to remove this template message) This article needs addi...
Alan G. PoindexterLahirAlan Goodwin Poindexter(1961-11-05)5 November 1961Pasadena, California, ASStatusAlmarhumMeninggal1 Juli 2012(2012-07-01) (umur 50)Pensacola Beach, Florida, ASKebangsaanAmerika SerikatAlmamaterPensacola Junior College, A.S. 1983Georgia Institute of Technology, B.S. 1986Naval Postgraduate School, M.S. 1995PekerjaanPilot uji coba, penerbang angkatan lautKarier luar angkasaAntariksawan NASAPangkat Kapten Angkatan Laut Amerika SerikatWaktu di luar angkasa27 hari 21 jam ...
United States historic placeWeil and Company – Gabriel Richard BuildingU.S. National Register of Historic Places Gabriel Richard Building, 2017Location305 Michigan Ave.Detroit, MichiganCoordinates42°19′53″N 83°3′6″W / 42.33139°N 83.05167°W / 42.33139; -83.05167Built1914ArchitectMarshall & FoxArchitectural styleChicago Style, Neo-ClassicalNRHP reference No.100000604[1]Added to NRHPJanuary 31, 2017 The Gabriel Richard Building, al...
Asha's Mums First editionAuthorRosamund Elwin & Michele PaulseIllustratorDawn LeeCountryCanadaLanguageEnglishGenreChildren's LiteraturePublisherWomen's PressPublication date1990Media typePrint PaperbackPages23 Asha's Mums is a children's book written in 1990 by Michele Paulse and Rosamund Elwin and illustrated by Dawn Lee focusing on the topic of same-sex parents.[1] Due to the subject matter, the book has been extremely controversial with a mixed critical reception, leading ...
Oksitosin. Oksitosin (bahasa Yunani: (ŏk'sĭ-tō'sĭn), kelahiran cepat) (bahasa Inggris: oxytocin, OT, pitocin, syntocinon) adalah hormon pada manusia yang berfungsi untuk merangsang kontraksi yang kuat pada dinding rahim/uterus sehingga mempermudah dalam membantu proses kelahiran. Selain itu, Hormon ini juga berfungsi untuk mensekresi air susu dengan merangsang kontraksi duktus laktiferus kelenjar mammae (payudara) pada ibu menyusui. Namun, produksi air susu tersebut diatur oleh ho...
Ambassador of the United States to LatviaSeal of the United States Department of StateIncumbentChristopher T. Robinsonsince February 21, 2023NominatorThe President of the United StatesAppointerThe Presidentwith Senate advice and consentInaugural holderFrederick W.B. Colemanas Envoy Extraordinary and Minister PlenipotentiaryFormationSeptember 20, 1922WebsiteU.S. Embassy - Riga The United States first established diplomatic relations with the Baltic states (Latvia, Lithuania, Estonia) in 1...
Lokasi Inglewood di County Los Angeles. Inglewood adalah sebuah kota di bagian barat County Los Angeles, negara bagian California, Amerika Serikat. Kota ini berada di dekat LAX Airport, dan dilewati oleh jalan bebas hambatan Freeway 405. Wikimedia Commons memiliki media mengenai Inglewood, California. Artikel bertopik geografi California ini adalah sebuah rintisan. Anda dapat membantu Wikipedia dengan mengembangkannya.lbs
American general General Whitney redirects here. For other uses, see General Whitney (disambiguation). Courtney WhitneyBrigadier General Courtney Whitney (left); General Douglas MacArthur (middle), Commander in Chief of U.N. Forces; and Major General Edward Almond (right), observe the shelling of Inchon from the U.S.S. Mt. McKinley, September 15, 1950.Born(1897-05-20)20 May 1897Washington, D.C., United StatesDied21 March 1969(1969-03-21) (aged 71)BuriedArlington National Cemetery, Virgin...
Halaman ini berisi artikel tentang unsur kimia. Untuk nutrisi yang umum disebut natrium, lihat garam. Untuk penggunaan lain, lihat natrium (disambiguasi). Natrium, 11NaLogam natrium murni Garis spektrum natriumSifat umumNama, lambangnatrium, NaPengucapan/natrium/[1] Penampilanmetalik putih keperakanNatrium dalam tabel periodik Hidrogen Helium Lithium Berilium Boron Karbon Nitrogen Oksigen Fluor Neon Natrium Magnesium Aluminium Silikon Fosfor Sulfur Clor Argon Potasium ...
Ford Rhein/Ruhr (G388T/G398TS) Ford Ruhr (G388T) Общие данные Производитель Ford Годы производства 1948—1958 Сборка Кёльн Дизайн и конструкция Компоновка переднемоторная, заднеприводная; переднемоторная, полноприводная Колёсная формула 4 × 2; 4 × 4 Двигатель бензиновый двигатель внут...