Eurovision Song Contest 2016 var den 61. utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemsland. Konkurransen ble arrangert i Globen i Stockholm etter at Måns Zelmerlöw vant Eurovision Song Contest 2015 med sangen «Heroes». Dette var sjette gang Sverige arrangerte konkurransen, og det var andre gang finalen ble holdt i Globen. Konkurransen besto av tre sendinger: en semifinale tirsdag 10. mai, en semifinale torsdag 12. mai og finalen lørdag 14. mai2016. Programledere for alle sendingene var Petra Mede og Måns Zelmerlöw. Mede ledet også konkurransen i Malmö i 2013, mens Zelmerlöw hadde vært programleder for den svenske nasjonale finalen Melodifestivalen i 2010, fem år før han vant Eurovision Song Contest.
42 land deltok, en økning på to land fra året før. Av disse måtte 36 land gjennom én av de to semifinalene, og 20 av dem kvalifiserte seg til finalen lørdag 14. mai. I tillegg deltok Sverige og de fem «store landene» i finalen, slik deltakerantallet i finalen var 26 land. Vinneren ble ukrainske Jamala med sangen «1944». Dette var Ukrainas andre seier i konkurransen, og Jamala fikk den høyeste poengsummen til da med 534 poeng – godt over Alexander Rybaks rekord på 387 poeng fra 2009. Den høye poengsummen skyldtes at EBU innførte et nytt poengsystem, der juryene og seerne ga et sett poeng hver. Andreplassen gikk til AustraliasDami Im, mens tv-seernes favoritt, Russland og Sergej Lazarev, kom på tredjeplass.
Det norske bidraget var sangen «Icebreaker», fremført av Agnete Johnsen. Den norske sangen ble slått ut i sin semifinale, og Norge kvalifiserte seg dermed ikke til finalen. Dette var første gang siden 2011 at Norge ikke deltok i finalen. Konkurransen satte seerrekord dette året med over 200 millioner seere verden over.
Bakgrunn
Etter seieren med «Heroes» og Måns Zelmerlöw i 2015, var det Sverige og SVT som var arrangører for konkurransen. Dette var sjette gang den svenske kringkasteren hadde arrangørjobben, og det var andre gang på tre år. I 2013 hadde SVT holdt konkurransen i Malmö.
Søknadsprosess
Konkurransen ble arrangeres i Globen. Hovet (merket med Ericsson på taket) var pressesenter, mens Tele2 Arena (bak til høyre) huset feste Eurovision: The Party.
Også denne gangen arrangerte kringkasteren en anbudsrunde for å velge vertsby og vertsarena for Eurovision Song Contest 2016. For å kunne arrangere konkurransen, måtte vertsstedene innfri en rekke krav. Blant annet måtte vertsbyen ha nok hotellrom i alle priskategorier nær arenaen, og vertsstedet måtte ligge nær en stor flyplass. Arenaen måtte også kunne huse et større senter for pressen og journalister, og SVT måtte ha tilgang til vertstedet i minst 4–6 uker før konkurransen for å bygge scenen, rigge lys og annet utstyr.[1]
24. mai 2015 kunngjorte SVT at Tele2 Arena i Stockholm var deres førstevalg, men arenaen var ikke ledig i de 4–6 ukene SVT trengte. Årsaken var de allerede planlagte hjemmekampene til Hammarby IF og Djurgårdens IF.[6] I stedet fikk arenaen huse Eurovision: The Party, der finalen ble vist direkte på storskjerm, og den svenske juryens poeng ble annonsert direkte fra scenen.
I juli 2015 offentliggjorde SVT at de hadde valgt Stockholm som vertsby og Globen som arena for konkurransen.[7] Samtidig ble pressesenteret lagt til Hovet, mens delegasjonene ble plassert i Annexet. Dette var tredje gang Stockholm var vertsby i konkurransen, de to første gangene var i 1975 og 2000. Sistnevnte år var også Globen arena for Eurovision Song Contest.
SVT utnevnte raskt et kjerneteam for konkurransen: Johan Bernhagen og Martin Österdahl var ansvarlige produsenter, mens Tobias Åberg ble valgt til produksjonsleder. Regissør for showene var Sven Stojanović, mens Christer Björkman var produsent.[8]
Like etter seieren i 2015 begynte spekulasjonene om hvem som skulle lede konkurransen i 2016. Vinneren Måns Zelmerlöw signaliserte tidlig interesse for programlederjobben, etter å ha vært programleder for store svenske show som Melodifestivalen 2010 og Allsång på Skansen.[9] SVT vurderte flere personer, blant annet Gina Dirawi, Petra Mede, Sanna Nielsen og Dolph Lundgren. 14. desember 2015 kunngjorde SVT at Zelmerlöw skulle lede programmene sammen med Petra Mede, som ledet konkurransen i 2013.[10]
Under et delgasjonsmøte 16. mars 2015 la EBU konkurransen til 10.–14. mai 2016.[11][12] SVT bekreftet senere datoene da kringkasteren kunngjorde at Stockholm var vertsby.[13] Samtidig foreslo SVT å flytte starttidspunktet én time frem, slik at konkurransen skulle starte klokken 20.00 sentraleuropeisk sommertid, i stedet for klokken 21.00 som i tiårene før. Svenskene argumenterte med at dette ville gjøre showene mer familievennlige for de østeuropeiske landene som ligger én og to timer foran sentraleuropeisk tid.[14] EBU avviste imidlertid forslaget og beholdt sendestart til klokken 21.00 sentraleuropeisk sommertid.[15][16] EBU vedtok derimot å gi de fem store landene en mer fremtredende plass i semifinalene. Tidligere hadde en vist et kort klipp av finalesangene i hver semifinale, men heretter skulle det vises et lengre utdrag fra finalistenes prøver.[17]
Nytt stemmesystem
Den største endringen var imidlertid innføringen av et nytt stemmesystem – for første gang siden 2004. Det nye systemet var inspirert av Melodifestivalen og innebar at hvert land nå skulle gi to sett med 1–8, 10 og 12 poeng: ett fra landets nasjonale fagjury, og ett fra landets telefonavstemning. Under finalen kalte programlederne opp alle deltakerlandene som avleverte poengene fra sin fagjury. Poengene 1–8 og 10 ble vist direkte på skjermen, mens hvert lands annonsør leste opp 12 poengeren. Etter juryavstemningen ble poengene fra telefonavstemningen i hvert land lagt sammen i én stor pott. Deretter leste programlederne opp de samlede seerpoengene, fra nummer 26 og opp til landet som hadde fått flest poeng fra seerne. Det samme systemet ble også brukt i semifinalen, men der ble de ti finalistene avslørt i tilfeldig rekkefølge som tidligere.[18] Meningen med det nye systemet var å bevare spenningen i avstemningen helt til siste slutt, i stedet for å risikere en langdryg avstemning der seieren er klar lenge før slutt. For eksempel var Alexander Rybaks seier i 2009 og Loreens seier i 2012 åpenbar for seerne tidlig i avstemningen.
Deltar i den første semifinalen
Forhåndskvalifisert for finalen, men stemmer også i den første semifinalen
Deltar i den andre semifinalen
Forhåndskvalifisert for finalen, men stemmer også i den andre semifinalen
I tilfeller der et land ikke får inn nok telefonstemmer til å gi et gyldig resultat, eller om telefonavstemningen skulle svikte, blir landets «seerpoeng» beregnet ut fra gjennomsnittet av seerpoengene i en forhåndsdefinert gruppe land. Denne regelen fikk blant annet San Marino RTV til å reagere. Landet bruker Italias telefonsystem og har derfor ikke anledning til å arrangere en telefonavstemning under konkurransen. San Marino RTV mente ordningen diskriminerte små land.[19][20]
Eurovision-fest
For første gang ble det arrangert en offisiell fest parallelt med finalesendingen: Eurovision – The Party i Tele2 Arena med Sanna Nielsen som vert. Arenaen ble raskt utsolgt, og publikum fikk se finalesendingen fra Globen på storskjerm. Før og underveis var det opptredener fra artister som Carola, Loreen, Danny Saucedo, Panetoz og DJ Tim Henri.[21][22] De svenske jurypoengene ble også lest opp fra scenen i Tele2 Arena, og det ble arrangert både førfest og etterfest i arenaen.
Semifinaletrekning
Trekningen som fordelte deltakerlandene i de to semifinalene, ble holdt i Stockholms rådhus 25. januar 2016 og ble ledet av Alexandra Pascalidou og Jovan Radomir.[23] I trekningen ble det avgjort hvilken av semifinalene de seks finalistene skulle stemme i, og deretter ble semifinalistene fordelt på de to semifinalene. Hver semifinalist ble også trukket til første eller andre halvdel av sin semifinale, og den endelige startrekkefølgen ble avgjort av produsentene i april.[24] 18 land deltok i den første semifinalen tirsdag 10. mai, mens 19 skulle delta i semifinalen torsdag 12. mai. Deltakertallet i semifinale 2 ble imidlertid redusert til 18, da Romania ble diskvalifisert fra konkurransen i april.
Alle semifinalistene ble delt inn i seks grupper, ut fra stemmemønsteret årene før. Dette for å begrense omfanget av nabostemming.[25][26]
Opprinnelig skulle 43 land delta i konkurransen, noe som var jevnbyrdig med rekorden satt i 2008 og 2011.[29] Deltakertallet sank imidlertid til 42, da Romania ble diskvalifisert 22. april 2016 som følge av rumensk fjernsyns utestående gjeld til EBU. Portugal trakk seg også fra konkurransen, mens Australia fikk delta igjen. Dette året måtte imidlertid Australia kvalifisere seg gjennom semifinalene, på lik linje med de andre deltakerne.[30][31]
Tilbakevendende land
Bosnia-Hercegovina: 15. september 2015 bekreftet den bosniske kringkasteren BHRT at de hadde sendt inn en midlertidig søknad om å delta i 2016.[32] Senere trakk BHRT søknaden av økonomiske årsaker, men 24. november kunngjorde kringkasteren at landet likevel ville delta i konkurransen – for første gang på tre år.[33]
Bulgaria: Den bulgarske kringkasteren BNT returnerte til Eurovision Song Contest etter to års fravær.[34]
Kroatia: Kroatia returnerte til konkurransen etter to års pause.[35]
Ukraina: Den ukrainske kringkasteren NTU kom tilbake etter ett års pause, grunnet økonomi og den pågående krigen i Donbass.[36]
Poli Genova representerte nok en gang Bulgaria og ble nummer fire i finalen – landets beste plassering til da.
Tilbakevendende artister
Syv artister kom tilbake etter å ha deltatt i Eurovision Song Contest tidligere. Bosniske Deen kom tilbake etter at han representerte Bosnia-Hercegovina i 2004, da han ble nummer ni i finalen med «In the Disco». Makedonske Kaliopi kom også tilbake etter at hun sist representerte Nord-Makedonia i 2012, da hun ble nummer 13 i finalen med «Crno i belo». Hun var også valgt til å representere Nord-Makedonia i 1996 med «Samo ti», men ble slått ut i EBUs forhåndskvalifisering.
Bulgarske Poli Genova gjorde også retur etter at hun sist representerte Bulgaria i 2011 og ble nummer 12 i semifinale 2 med «Na inat». Montenegrinske Bojan Jovović kom tilbake som medlem av gruppen Highway. Han representerte Serbia og Montenegro i 2005 som medlem av bandet No Name som ble nummer syv i finalen med sangen «Zauvijek moja».
Maltesiske Ira Losco gjorde retur etter å ha representert Malta i 2002, der hun ble nummer to med sangen «7th Wonder». Litauiske Donny Montell kom også tilbake etter at han sist representerte Litauen i 2012, da han ble nummer 14 i finalen med «Love Is Blind». Islandske Greta Salóme var også tilbake i konkurransen, etter sist å ha representert Island i 2012 sammen med Jónsi. De ble nummer 20 i finalen med sangen «Never Forget».
Andre land
For å kunne delta i Eurovision Song Contest, må et land ha en allmennkringkaster med et aktivt medlemskap i Den europeiske kringkastingsunion.[37] Et land kan også få delta gjennom en spesialinvitasjon, slik tilfellet er med Australia. I tillegg til de 42 deltakerlandene, var flere andre land inne i bildet med tanke på en deltakelse i 2016.
Andorra: Den andorranske kringkasteren RTVA droppet deltakelse i 2016 grunnet økonomiske årsaker.[38]
Marokko: Landet har deltatt én gang, i 1980, og har flere ganger vurdert en ny deltakelse. 26. november 2015 ble den offisielle deltakerlisten offentliggjort, og Marokko var ikke blant deltakerne.[35]
Monaco: Den monegaskiske kringkasteren TMC informerte 21. juli 2015 at de ikke kom til å delta i 2016.[40]
Portugal: 7. oktober 2015 kunngjorde den portugisiske kringkasteren RTP at de kom til å delta i 2016. I stedet ville RTP ta ett års pause og gjennomgå hele sin utvelgelsesprosess. Portugal kom tilbake i 2017 – og vant hele konkurransen for første gang.[41]
Romania: 22. april 2016 – bare et par uker før konkurransen – besluttet EBU å diskvalifisere Romania som følge av ubetalt gjeld gjennom flere år. Romania hadde fått tildelt startnummer 12 i den andre semifinalen og skulle ha deltatt med Ovidiu Anton og sangen «Moment of Silence».[42][43]
Slovakia: Den slovakiske kringkasteren RTVS kunngjorde 28. september 2015 at Slovakia ikke kom til å delta i 2016.[44]
Tyrkia: Tyrkias allmennkringkaster Türkiye Radyo Televizyon Kurumu (TRT) kunngjorde 3. november 2015 at Tyrkia ikke kom til å delta i 2016.[45] Tyrkia har ikke deltatt siden 2012 i protest mot det nåværende avstemningssystemet og ordningen med de fem store.[46]
Land uten aktivt EBU-medlemskap
Liechtenstein: Kringkasteren 1 FL TV kunngjorde 16. september 2015 at fyrstedømmet ikke kom til å debutere i 2016 i Stockholm.[47]
Den første semifinalen åpnet med at programleder Måns Zelmerlöw fremførte vinnerlåten «Heroes».[48] Den andre semifinalen ble åpnet med et musikalinspirert humornummer, kalt «That's Eurovision», komponert av Matheson Bayley og skrevet av Bayley, Edward af Sillén og Daniel Réhn. Nummeret ble fremført av Zelmerlöw and Mede.[49] Finalen ble åpnet med en flaggparade der hvert deltakerlands flagg og artist fikk gå fra scenen og bort til green room i andre enden av salen. Underveis i flaggseremonien var det flere korte pauser der en viste frem svensk klesdesign og dancemusikk.[50]
Pausenummeret i begge semifinalene var små sketsjer koreografert av Fredrik Rydman: «The Grey People» i semifinale 1 og «Man Meets Machine» i semifinale 2. Pausenummeret i finalen var det mest forhåndsomtalte noen gang, da EBU et par dager før finalen kunngjorde at den amerikanske superstjernen Justin Timberlake skulle opptre.[51] Timberlake hadde verdenspremiere med sin da nyeste låt, «Can't Stop the Feeling!» og sin tidligere hit «Rock Your Body».[52] Timberlakes opptreden kunne av rettighetsgrunner ikke vises i USA, og den amerikanske tv-kanalen Logo TV måtte derfor vise en reprise av «The Grey People» fra semifinale 1.[53][54][55]
Det andre pausenummeret i finalen sto programlederparet for, da de fremførte sketsjen «Love Love Peace Peace» som med glimt i øyet gjorde narr av konkurransens musikk, show og sanger. Lordi og Alexander Rybak var blant tidligere deltakere som dukket opp på scenen under nummeret.[56] I pausen var det ytterligere en sketsj med den fiktive EBU-ansatte Lynda Woodruff, spilt av Sarah Dawn Finer og Måns Zelmerlöw fremførte også sangene «Fire in the Rain» og «Heroes» fra sitt siste album.[57]
I semifinale 2 kvalifiserte Latvia, Polen, Israel, Serbia, Litauen, Australia, Bulgaria, Ukraina, Georgia og Belgia seg. Hverken Island eller Norge klarte å kvalifisere seg, mens Danmark og Finland ble slått ut den første semifinalen. Dette var første gang at alle nordiske land ble slått ut i semifinalen.[58] Det eneste nordiske landet i finalen var Sverige, som var direktekvalifisert som vertsnasjon.
Før finalen var Russland, Australia, Frankrike, Sverige og Ukraina de største favorittene til å vinne.[59][60] Etter juryavstemningen ledet Australia stort, 109 poeng foran Ukraina på andreplass og 172 poeng foran Frankrike på tredjeplass. Favoritten Russland lå nede på en delt femteplass. Da seerstemmene kom inn, fikk Australia bare en fjerdeplass, mens Polen kom på tredjeplass. Ukraina ble nummer to hos seerne, mens Russland var vant seeravstemningen. Russland fikk imidlertid nok poeng til å gå forbi hverken Australia eller Ukraina, og Ukraina sto igjen som vinner, 23 poeng foran Australias Dami Im og «Sound of Silence». Dette var Ukrainas andre seier i konkurransen. Vinnerlåten «1944» med Jamala vant konkurransen etter å ha blitt nummer to hos både juryene og seerne, og dette var første gang en sang vant uten å være favoritt hos hverken juryene eller seerne.[61]
Den norske fagjuryen
Hvert deltakerland hadde en jury bestående av fem personer med tilknytning til musikkbransjen, eller med særlige kunnskaper innen musikk og kultur. Den norske juryen besto av: artistmanager Pernille Torp-Holte, A1-sangerChristian Ingebrigtsen, artist Thomas Anholt, programleder Nicholas Emmanuel Carlie og artist og skuespiller Mia Gundersen Leliënhof.[62] Den norske juryen hadde Italia som favoritt, med Australia og Bulgaria på andre- og tredjeplass. For første gang på mange år ga ikke den norske juryen poeng til Sverige.
Norges bidrag
Agnete Johnsen var Norges representant, men kvalifiserte seg ikke til finalen.
I ukene før Eurovision Song Contest og under finaleuken i Stockholm, valgte Agnete Johnsen å droppe alle intervjuer, fester og arrangementer. Årsaken var psykiske vansker og et behov for å konsentrere seg om fremføringen i semifinalen.[65][66] Hun fikk senere Åpenhetsprisen for sin åpenhet omkring sine psykiske vansker.[67] «Icebreaker» var det 15. bidraget ut på scenen i semifinale 2 og endte på en trettendeplass med 63 poeng. Dermed kvalifiserte ikke Norge seg til finalen, og dette var første gang siden 2011 at Norge mistet en finale i Eurovision Song Contest. Olav Viksmo-Slettan kommenterte sendingene for NRK1, mens Ole Christian Øen kommenterte på P1. Eurovision-vinner og artist Elisabeth Andreassen leste de norske poengene under finalen.
Seertall
De tre sendingene hadde et samlet seertall på 204 millioner seere, en økning på 5 millioner fra året før. Finalen oppnådde en markedsandel på 36,3 prosent i 40 av landene. Finalen hadde en gjennomsnittlig markedsandel på 42,4 prosent i aldersgruppen 15–24 år, fire ganger mer enn en normal lørdagskveld. I tillegg hadde de tre sendingene 2,6 millioner strømminger over konkurransens nettsted, eurovision.tv, og over YouTube.[68]
Finalen hadde høyest markedsandel i Sverige og Island, mens 889 000 seere fulgte finalen på NRK1. Dette var det laveste seertallet for en finale i Norge på ti år.[69]
Resultater
Semifinale 1
Den første semifinalen ble arrangert i Globen tirsdag 10. mai2016. 18 land deltok, og de ti beste kvalifiserte seg for finalen.[70] De forhåndskvalifiserte landene Frankrike, Spania og Sverige fremførte sine bidrag og stemte i denne semifinalen. Land markert med rosa bakgrunn, kvalifiserte seg i til finalen. Under er det offisielle resultatet:[71]
Den andre semifinalen ble arrangert i Globen torsdag 12. mai2016. 18 land deltok, og de ti beste kvalifiserte seg for finalen.[70] De forhåndskvalifiserte landene Italia, Storbritannia og Tyskland fremførte sine bidrag og stemte i denne semifinalen. Romania skulle opprinnelig delta i denne semifinalen som nummer 12, og bidraget var «Moment of Silence» med artisten Ovidiu Anton. Romania ble imidlertid diskvalifisert 22. april 2016 på grunn av ubetalt gjeld til EBU. Land markert med rosa bakgrunn, kvalifiserte seg i til finalen. Under er det offisielle resultatet:[72]
Hvert land hadde en telefonavstemning der seerne ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra seerne i semifinale 1.
Hvert land hadde en telefonavstemning der seerne ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra seerne i semifinale 2.
Hvert land hadde en telefonavstemning der seerne ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra seerne i semifinale 1.
Landene som kringkastet finalen hadde kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne hjemme. Under er en alfabetisk oversikt over kommentatorer og poengopplesere under Eurovision Song Contest 2016:[76]
Tysk, semifinalene: Sven Epiney (SRF zwei) Tysk, finalen: Sven Epiney, Peter Schneider og Gabriel Vetter (SRF 1) Fransk: Jean-Marc Richard og Nicolas Tanner (RTS Deux) Italiensk: Clarissa Tami og Michele Carobbio (RSI La 2: semifinale 2; RSI La 1: finalen)
Noen uker før finalen kunngjorde SVT at de ville tegnspråktolke semifinalene og finalen for hørselshemmede. Tegnspråksendingene var produsert av Julia Kankkonne, og deltakerlåtene ble tolket av ni tegnspråktolkere:[113][114]
Ebru Bilen Basaran (Danmark)
Laith Fathulla (Sverige)
Rafael-Evitan Grombelka (Tyskland)
Amina Ouahid (Sverige)
Pavel Rodionov (Russland)
Tommy Rangsjö (Sverige)
Laura Levita Valyte (Litauen)
Kolbrun Völkudottir (Island)
Xuejia Rennie Zacsko (Sverige)
De internasjonale tengspråksendingene ble strømmet over internett.[115] I tillegg sendte en håndfull land tegnspråksendingene på sine kanaler:
^«Евровидение вместе с ETV+». err.ee(russisk). ERR. 19. april 2016. Arkivert fra originalen 10. august 2016. Besøkt 1. mai 2016.«Arkivert kopi». Archived from the original on 10. august 2016. Besøkt 29. juli 2017.CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
^Martinsson, Niclas (6. mai 2016). «Dansande händer i Eurovision». dovastidning.se(svensk). Dövas Tidning. Arkivert fra originalenBruk av |arkiv_url= krever at |arkivdato= også er angitt (hjelp). Besøkt 10. mai 2016.«Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. oktober 2017. Besøkt 10. mai 2016.