Приблизно через сто років після смерті Ісаї в історії вибраного народу починається вирішальний період. Царства Ізраїлю вже не існувало. Царство Юдеї було обмежено клаптиком землі навколо Єрусалима і нагадувало хіба що тінь суверенної держави. Дедалі відкритіше тут шанують богів Ассирії, а водночас у незрозумілий спосіб плекають надію, що Ягве вірний Завітові не допустить остаточної руїни. За таких обставин у час панування царя Йосії виконував свою пророчу місію Софонія. Своєю діяльністю він певним чином приготував велику релігійну реформу царя Йосії (правив 639-609 р. до н. е). Коли вона розпочалася (628 р. до н. е.) пророка правдоподібно вже не було в живих.
Автор
Ім'я Софонія (צְפַנְיָה şəfanjāh) скорочений варіант форми імени від «Зефаньягу» (צְפַנְיָהוּ şəfanjāhû) і означая «Ягве врятував». Про автора немає певних відомостей крім самого імені, та невеликих відомостей його роду у першій строчці його книги:
«Слово Господнє, що було до Софонії, сина Куші, сина Ґедалії, сина Амарії, сина Єзекії, за днів Йосії, Амонового сина, Юдиного царя.»(Соф.1:1).
Бог залишить «бідний і смиренний» народ, що він дав початок новому, досконалому народові. (3,8-13)
Порятунок Єрусалиму (3,14-20)
Головною темою Книги є «День Господній», що досягне всіх, у тому числі і вибраний народ. Але все ж Ізраїль очищений від своїх провин, стане осередком спасіння світу. Деякі промови додані пізніше, особливо ті у яких натякається на вавилонську неволю, що як відомо вже настала після смерті Софонії.