После окупације Краљевине Југославије, одмах је прекинула студије медицине у Београду, и вратила се у родно место. Активно је учествовала у организовању устанка у Моравском срезу. Радила је на оснивању партијских и скојевских организација и народноослободилачких одбора. Августа 1941. године постала је члан Окружног комитета КПЈ за Моравски срез. Током зиме 1941/42. године промрзла је и тешко се разболела. Чим се опоравила, поново је наставила политички рад. Постављена је за инструктора ОК КПЈ за Моравски срез. Захваљујући њеној активности, поново је оживео рад партијске организације у моравском срезу, а у пролеће 1943. године, поново је формирано среско партијско руководство.
Маја 1943. године дошла је у село Орешковица, на састанак једне партизанске чете. Док су били на састанку, опколиле су их јединице Српске државне страже (СДС). Потом се развила жестока борба. Радмила се, тешко рањена убила, да не би жива пала у руке непријатељу.