У Вікіпедії є статті про інші значення цього терміна: Половецька земля.
Половецьке поле. Євразійські території половців (кипчаків), кінець XI — початок XII сторіччяМапа Азії в XII сторіччі, показує половецькі землі та їх сусідів
Дешт-і-Кипчак (перс.دشت قپچاق, крим.Deşt-i Qıpçaq, каз.Дешті Қыпшақ, Қыпшақ даласі, тат.Дәштекыпчак, Dəşteqıpçaq) — перська і тюркська назви; в перекладі з перської «Кипчацьке (половецьке) поле», «Кипчацькийстеп»; вперше зустрічається у перського автора Насир Хосрова у XI століття, коли половці (кипчаки), прийшовши з берегів Іртиша, стали сусідами Хорезму (1030) й зайняли степи від Аральського моря до Дунаю. До того територія від Волги до Іртишу називалася Дешт-і-Огуз (Огузький степ).
Половецька земля — у ХІІ—ХІІІ століттях руська назва країни половців, західна частина Дешт-і-Кипчак, від Волги на сході до Дніпра на заході[2]; інколи до цієї землі відносили Дніпровське правобережжя[2].
Географія
Половецьке поле поділялося на Східне (від Алтаю до Волги) і Західне (від Волги до Дунаю).