Fred Åkerström var son till tapetseraren Gunnar Åkerström (1911–1995) och Inez Holmberg (1915–1977).[3]
Han växte upp på Norrtullsgatan i Stockholm under enkla förhållanden och gick i skolan på Matteusskolan[4]. Hans föräldrar skilde sig och modern Inez startade en syateljé som förbättrade familjens ekonomiska situation avsevärt. Åkerströms första år i vuxenlivet var en tid där han hankade sig fram genom en rad olika ströarbeten. Intresset för visor hade funnits länge då han som barn hört Ruben Nilson.
Fred Åkerström blev en av de ledande vissångarna och trubadurerna i Sverige under 1960-talet med innerlig och lätt skrovlig basröst. Han spelade också en roll i samband med att Cornelis Vreeswijk slog igenom. Från början var det tänkt att Åkerström skulle tolka Vreeswijks visor på skiva, men producenten Anders Burman insåg Vreeswijks egen stora begåvning som sångare och artist och lät honom därför sjunga in dem själv. Relationen mellan Åkerström och Vreeswijk var stundtals varm och intensiv, stundtals kall och distanserad. Många har vittnat om den rivalitet som rådde mellan dem, men de hyste alltid en ömsesidig stor respekt för varandra. Vreeswijk tillägnade senare Åkerström en visa efter dennes bortgång.
År 1964 genomförde Åkerström en uppmärksammad visturné tillsammans med Ann-Louise Hanson och Cornelis Vreeswijk. Samarbetet resulterade senare i en LP (Visor och oförskämdheter).
År 1972 släppte Åkerström albumet Två tungor med balladen "Jag ger dig min morgon", där han skrev en text på svenska till Tom Paxtons "I Give You the Morning". "Jag ger dig min morgon" har blivit Åkerströms mest kända sång.
I slutet av 1970-talet hade Åkerström skilt sig från sin hustru Ingrid som flyttade med dottern till Småland. Efter ett liv i ensamhet och depression hade Åkerström dock fått upprättelse genom sina Bellmantolkningar. Samtidigt träffade han även Expressen-journalisten Margareta Rost som han 1980 gifte sig med. Fyra år senare var dock äktenskapet slut och Åkerström fick då allvarliga alkoholproblem. Han avled i sviterna av dessa i sitt hem i Karlskrona i augusti 1985. Hans bortgång innebar en "rungande tystnad" enligt kulturjournalisten Oscar Hedlund. Fred Åkerström har ansetts som en av de främsta vissångarna i Sverige. Hans intensiva inlevelse och kraftfulla men också känsliga röst lämnade få oberörda som såg honom framträda. Enligt Hedlund kunde Åkerströms röst karakteriseras som ”en naturbaryton belagd med cuprinol”.
Familj
Första gången var Åkerström gift 1966 till 1974 med konsthantverkaren Ingrid Swärdshammar (född 1940), dotter till målarmästaren Johannes Carlsson och Elsa, ogift Ågren.[3] I detta äktenskap fick han en dotter: artisten Cajsa Stina Åkerström (född 1967).
Andra gången var han gift 1980[3] till 1983[5] med journalisten Margareta Rost (1948–2013),[5] dotter till ingenjören Anders Rost och Christina, ogift Björnson.[3]
I filmen Cornelis spelas Fred Åkerström av skådespelaren David Dencik. Vid scenen då Cornelis är hemma hos Ingalill Rehnberg hör man hur den verklige Åkerström sjunger Ruben Nilsons visa ”Åkare Lundgrens begravning” (dock med felet att scenen utspelas år 1962, och Fred spelade in sången år 1963). Dencik blev Guldbaggenominerad2011 för rollen.
I filmen Torsk på Tallinn spelas ”Jag ger dig min morgon” ett flertal gånger, och Robert Gustafsson själv har sjungit en bit av sången under ett inspelat framträdande.
År 2011 kom boken Du och jag, farsan ut på marknaden. Boken är skriven av Fred Åkerströms dotter Cajsa Stina Åkerström, där hon berättar om tiden med sin far.
År 2014 kom boken Ingenstans är man fri som en fågel, en biografi av Peter Mosskin.
Två år efter Fred Åkerströms död instiftades av Visfestivalen i Västervik i samarbete med Länsförsäkringar ett stipendium till Fred Åkerströms ära. Stipendiet delas ut på festivalen varje år och 2005 tilldelades det Fred Åkerströms dotter.
^Åkerström, Cajsa Stina (7 september 2010). Du och jag, farsan. sid. 101. ISBN 9789113027739. ”Ett stenkast norrut låg Matteus skola, dar du gick dina första år i folkskolan. Det var där du blev så mobbad för att du stack ut, var annorlunda. Det var också där du tvingades visa upp din sönderslagna rygg i duschen efter varje gymnastiklektion. En gång kom gymnastikläraren in och såg din rygg. Misshandeln rapporterades.”