Де Розаріо — син гаянськихіммігрантів[3], що переїхали в Канаду в 1970-х роках. У віці трьох років Двейн почав грати за дитячий склад клубу з рідного міста «Скарборо Бліззард». У 1985 році батьки віддали Двейна і його двох братів у літній табір Святої Марії Горетті. За словами самого футболіста, перебування у таборі справило на нього значний вплив: він навчився працювати в групі, що допомогло йому як у професійній кар'єрі, так і в особистому житті, а багато методик табірного виховання Де Розаріо використовав у роботі з вихованцями футбольних академій[4].
У 1994 році Де Розаріо сів на сувору веганську дієту[5], наслідуючи приклад старшого брата, який став веганом п'ятьма роками раніше, однак, Двейн почав їсти рибу через 10 років[6].
Де Розаріо отримав освіту в Університетському Інституті Вінстона Черчілля в Скарборо.
Клубна кар'єра
Початок кар'єри
Де Розаріо почав свою спортивну кар'єру в 1997 році у віці 18 років, підписавши контракт з «Торонто Лінкс» з А-Ліги[7], де грав його майбутній товариш по збірній Канади Пол Сталтері. В середині сезону, проте, Де Розаріо вирішив змінити клуб, підписавши контракт з німецькою командою «Цвікау». У Німеччині він виступав у Другій Бундеслізі сезону 1997/98, за підсумками якого команда посіла передостаннє місце в турнірній таблиці і була понижена в класі[8].
Після одного сезону з «Цвіккау» Де Розаріо вирішив повернутися в Північну Америку, підписавши контракт з «Річмонд Кікерз» у 1999 році[9]. Після сезону 1999 року, в якому він забив два голи і зробив п'ять передач, Де Розаріо значно додав у 2000 році, забивши 15 голів і віддавши п'ять результативних передач, у той час як його команда здобула 20 перемог у сезоні, програвши лише одного разу[10].
«Сан-Хосе Ерсквейкс»
Де Розаріо на передматчевій розминці 7 квітня 2004 року
У наступному сезоні, коли канадець Френк Єллоп був призначений головним тренером «Сан-Хосе Ерсквейкс», Де Розаріо був одним з його перших придбань. Де Розаріо виправдав надії Єллопа, забивши п'ять голів і зробивши чотири передачі, хоча і зіграв тільки 1072 хвилини за «Ерсквейкс» у 2001 році[11]. Це зіграло важливу роль, оскільки команда виграла Кубок MLS, а він забив золотий гол у фіналі і був названий найкращим гравцем Кубка MLS. Де Розаріо виступав з таким самим успіхом у 2002 році, записавши в актив чотири голи і вісім передач за 1637 хвилин[12], хоча «Ерсквейкс» не змогли повторити минулорічний успіх. У 2003 році Де Розаріо не виходив на поле протягом більшої частини сезону, але йому все ж вдалося гідно закінчити сезон, він забив чотири голи і віддав три результативні передачі за всього 684 хвилини[13] і допоміг привести команду до другого Кубка MLS. Де Розаріо зіграв 1211 хвилин у 2004 році, забивши п'ять голів (в тому числі найкращий гол року MLS в матчі з «Ді Сі Юнайтед» 7 серпня) і зробивши три гольові передачі[14].
У грудні 2004 року Двейн отримав пропозицію перейти в англійський «Ноттінгем Форест»[15], але він не підписав контракт з командою.
У 2005 році після переходу Лендона Донована Де Розаріо перемістився в центр поля, ставши кращим асистентом MLS з 13 передачами, також він забив дев'ять голів[16], в тому числі у 2005 році один з його голів знову був визнаний найкращим в сезоні MLS — він єдиний гравець, який коли-небудь здійснював це протягом двох років поспіль — потужний штрафний удар у останньому матчі регулярного сезону проти «Лос-Анджелес Гелаксі» 15 жовтня. Він увійшов у символічну збірну MLS.
«Х'юстон Динамо»
У складі «Х'юстон Динамо»
У зв'язку з невдачею «Сан-Хосе» у досягненні угоди щодо стадіону з AEG Де Розаріо разом з кількома товаришами по команді переїхав у Х'юстон перед сезоном 2006 року. У 2006 році в матчі за команду всіх зірок MLS в Чикаго Де Розаріо забив єдиний гол на 70-й хвилині, принісши перемогу з мінімальним рахунком над «Челсі», такі дружні матчі стали регулярними для лондонського клубу перед початком сезону. Де Розаріо був одним з чотирьох футболістів команди MLS, які відіграли весь матч[17].
Де Розаріо разом з «Х'юстон Динамо» виграв у 2006 році Кубок MLS, перемігши у фіналі «Нью-Інгленд Революшн» 12 листопада 2006 року. «Динамо» виграло в серії пенальті, Де Розаріо успішно реалізував свій удар. Де Розаріо підписав контракт з «Динамо» до 2010 року, де він, як повідомляється, отримував 325 000 доларів в рік. Пізніше він перейшов у «Торонто» до завершення його контракту[18].
В наступному році Де Розаріо з «Динамо» повторили успіх, вигравши у 2007 році Кубок MLS, знову перевершивши у фіналі «Нью-Інгленд», але вже в основний час (2:1). Де Розаріо був визнаний найкращим гравцем Кубка MLS, він став першим футболістом, якому вдалося виграти цю нагороду двічі[19].
У 2007 році Де Розаріо знову зіграв товариський матч у складі зірок MLS, суперником був шотландський «Селтік». На 36-й хвилині він віддав гольову передачу на Хуана Пабло Анхеля, перед завершенням першого тайму «Селтік» пропустив другий гол від Хуана Тохи. Де Розаріо був замінений на 65-й хвилині на Крістіана Гомеса, у другому таймі рахунок не змінювався[20].
Де Розаріо зіграв свій третій матч за команду всіх зірок MLS у 2008 році в його рідній країні, гра відбулася в Торонто. Він вийшов на заміну на 59-й хвилині, а через десять хвилин забив вирішальний гол, реалізувавши пенальті, чим приніс перемогу своїй команді з рахунком 3:2 над «Вест Гем Юнайтед»[21].
«Торонто»
У складі «Торонто» (2010 рік)
Де Розаріо був проданий в «Торонто» 12 грудня 2008 року в обмін на Джуліуса Джеймса з доплатою, в процесі трансферу мали місце спекуляції на тому, що Де Розаріо буде грати на батьківщині[22][23]. Він дебютував за «Торонто» в суботу 21 березня у матчі проти «Спортінг Канзас-Сіті» (3:2). Де Розаріо забив свій перший гол за «Торонто» ударом головою у ворота «Далласа» на стадіоні BMO, матч закінчився нічиєю 1:1.
Де Розаріо через травму литкового м'яза, отриману 31 січня 2010 року в матчі проти Ямайки, як і очікувалося, пропустив перші кілька тижнів занять у тренувальному таборі в Торонто[24], і повернувся в гру, почавши з перемоги з мінімальним рахунком в передсезонному матчі «Торонто» проти команди Південно-Флоридського університету[25].
8 квітня 2010 року Де Розаріо отримав капітанську пов'язку «Торонто», ставши другим капітаном в історії клубу після завершення кар'єри Джима Бреннана[26]. Два дні потому Де Розаріо забив свій перший гол у сезоні 2010 року, гол престижу в матчі з «Нью-Інгленд Революшн», гра закінчилась з рахунком 4:1[27].
15 квітня 2010 року Де Розаріо зробив дубль у домашньому матчі, принісши перемогу з рахунком 2:1 над «Філадельфія Юніон», включаючи пенальті на 81-й хвилині[28]. У своїй наступній грі проти «Колорадо Репідз» Де Розаріо забив свій четвертий гол у сезоні, і що більш важливо, став найкращим бомбардиром регулярного сезону в історії «Торонто»[29]. Де Розаріо знову вразив ворота суперника 25 квітня в домашньому матчі проти «Сіетл Саундерз», забивши перший гол, який став для нього п'ятим в сезоні, гра закінчилася з рахунком 2:0 на користь господарів. До того, як Вайт О'Браян забив свій другий гол за «Торонто», Де Розаріо був автором всіх голів команди в сезоні[30]. Завдяки такій результативності він був нагороджений титулом гравця тижня MLS за п'ятий тур[31]. Де Розаріо був удостоєний звання гравця тижня у десятому турі сезону MLS за дубль в матчі проти своєї колишньої команди «Сан-Хосе». Він забив другий і третій гол, принісши перемогу «Торонто» з рахунком 3:1[32].
Де Розаріо провів успішний сезон 2010 року в Торонто, кульмінацією якого стала гра за команду всіх зірок MLS, де він забив гол перед фінальним свистком, а його команда програла з рахунком 5:2 «Манчестер Юнайтед»[33].
3 серпня 2010 року Де Розаріо зрівняв рахунок у матчі попереднього раунду Ліги чемпіонів КОНКАКАФ з «Мотагуа», через п'ять хвилин клуб з Гондурасу знову вийшов уперед, однак, «Торонто» зусиллями Чедда Барретта зрівняв рахунок вдруге. «Торонто» в кінцевому підсумку виграв з рахунком 3:2 за сумою двох матчів[34].
28 грудня Де Розаріо вів переговори з клубом шотландської Прем'єр-ліги«Селтіком», за ініціативи тренера Ніла Леннона[35]. Двейн і «Селтік» клопотали про короткострокову орендну угоди до початку сезону MLS в березні, однак, новий тренер «Торонто», Арон Вінтер, відмовився від подальших переговорів[36].
Двейн забив перший гол «Торонто» в сезоні 2011 року 19 березня, матч закінчився поразкою з рахунком 4:2 в Ванкувері, це був перший повністю канадський матч ліги. Його гол, забитий на 20-й хвилині також став восьмитисячним голом в історії MLS[37].
Де Розаріо в боротьбі з Ріком Белчаном в матчі сезону 2011 року
«Ді Сі Юнайтед» придбав Де Розаріо 27 червня 2011 року в обмін на півзахисника Декса Маккарті[40]. Він забив свій перший гол за клуб в матчі проти своєї колишньої команди, «Нью-Йорк Ред Буллз», на «Ред Булл Арені». 30 липня 2011 року дубль Де Розаріо приніс «Юнайтед» перемогу над ще одним його колишнім клубом, «Сан-Хосе», крім нього, в тому матчі ніхто не забивав. 6 серпня 2011 року «Юнайтед» зіграв внічию 3:3 з «Торонто», Де Розаріо зробив хет-трик. Всі три голи були забиті після того, як «Юнайтед» залишився вдесятьох через раннє вилучення воротаря Білла Хаміда. Його другий хет-трик був зафіксований 25 вересня 2011 року, він забив три голи в проміжку 9 хвилин, встановивши новий рекорд MLS[41]. Де Розаріо завершив сезон, забивши в цілому 16 голів і зробивши 12 передач за 32 гри. З них 13 голів і 7 передач були зроблені за 17 ігор з «Юнайтед»[42]. Його вражаюча продуктивність в «Юнайтед» зробила його кандидатом на звання найкращого гравця MLS. Після матчу регулярного сезону «Юнайтед» проти «Портленд Тімберз» головний тренер останніх, колишній нападник «Челсі» Джон Спенсер сказав:
Якщо [Де Розаріо] не отримає титул найкращого гравця ліги, значить щось тут не так. Просто і зрозуміло. За останні три місяці сезону з того часу, як він приїхав сюди, він безумовно став найкращим гравцем у лізі. Він повинен виграти MVP.[43]
Після закінчення сезону і включення Де Розаріо в список претендентів на MVP колишній гравець збірної ФранціїТьєррі Анрі позитивно охарактеризував здібності Двейна:
В цій лізі я не бачив нікого краще, ніж Двейн Де Розаріо... Для мене, він є обличчям цієї ліги[44].
18 листопада 2011 року було оголошено, що Де Розаріо офіційно був названий найкращим гравцем сезону MLS 2011 року, це означало, що він зробив своєрідний дубль, отримавши MVP і Золоту бутсу ліги. Таким чином, Де Розаріо став першим MVP ліги, команда якого не виграла плей-оф[45].
20 лютого 2012 року «Ді Сі Юнайтед» продовжив контракт з Де Розаріо до 2014 року[46][47].
29 серпня 2012 року Розаріо Де забив свій сотий гол у MLS за «Ді Сі Юнайтед» в домашній грі проти «Нью-Йорк Ред Буллз»[48].
У 2013 році, незважаючи на те, що «Ді Сі Юнайтед» зайняв останнє місце в MLS, Де Розаріо допоміг клубу завоювати третій Відкритий кубок США, забезпечивши участь команди в Лізі чемпіонів КОНКАКАФ 2014/15. Де Розаріо поряд з Фредеріком Пікйоном став найкращим бомбардиром турніру з п'ятьма голами (три з яких він забив у ворота «Філадельфія Юніон»[49]). Де Розаріо так описав перемогу в кубку:
Я такий щасливий, що ми залишилися разом і досягли чогось - чогось неймовірного[50].
31 жовтня 2013 року «Ді Сі Юнайтед» оголосив, що контракт з Розаріо Де не буде продовжено на наступний сезон[51][52].
Повернення в «Торонто»
Після звільнення з «Ді Сі Юнайтед» Де Розаріо повернувся в «Торонто» 18 грудня 2013 року, будучи обраним на драфті MLS 2013 року[53]. 9 січня 2014 року футболіст підписав контракт з клубом[54]. 3 грудня 2014 року стало відомо, що «Торонто» не збирається продовжувати контракт з Де Розаріо[55]. 10 травня 2015 року гравець офіційно оголосив про закінчення кар'єри[56], Де Розаріо повинен стати послом компанії «Maple Leaf Sports & Entertainment»[57].
Роль в команді
Протягом всієї своєї кар'єри в MLS Де Розаріо заробив репутацію одного з найсильніших виконавців у лізі[58]. Його кар'єра включає два переможних голи у фіналі Кубка MLS, за які він отримував титул найкращого гравця Кубка MLS, і два переможних голи в матчах всіх зірок MLS проти іноземних суперників, таких як «Вест Гем Юнайтед» та «Манчестер Юнайтед». 18 червня 2009 року він зробив хет-трик, принісши «Торонто» перемогу над «Монреаль Імпакт» з рахунком 3:1. «Торонто» треба було вигравати матч з перевагою в чотири голи, щоб виграти чемпіонат Канади і вийти в Лігу чемпіонів КОНКАКАФ, у підсумку вони перемогли «Монреаль» з рахунком 6:1. 18 вересня 2010 року після непереконливого першого тайму у Х'юстоні «Торонто» програвало з рахунком 1:0, Дувейну вдалося забити два м'ячі у другому таймі (обидва зі штрафних), в тому числі один у доданий час, це зберегло надії вболівальників на плей-оф 2010 року. У 2011 році Де Розаріо побив рекорд за потрапляння в символічну збірну MLS, зробивши це вшосте.
Кар'єра в збірній
Де Розаріо вважається одним з найкращих гравців збірної Канади, грав на позиції півзахисника, забив двадцять два голи в 81 матчі[59]. Він зіграв свій перший матч 18 травня 1998 року проти Македонії у віці 20 років. Він також грав за молодіжну збірну Канади на молодіжному кубку КОНКАКАФ 1996 року. Де Розаріо зробив дубль у матчі з Нікарагуа, сумарний рахунок був 3:0 на користь Канади. Його збірна зайняла перше місце в групі. Також Де Розаріо відзначився забитими м'ячами в обох матчах чемпіонської групи: зрівняв рахунок у матчі з Мексикою через дві хвилини після гола суперників (2:2) і відкрив рахунок у грі з США, в якій Канада перемогла з рахунком 2:0, здобувши таким чином перемогу на турнірі і кваліфікувавшись на молодіжний чемпіонат світу[60].
На молодіжному чемпіонаті світу 1997 року Канада зайняла третє місце в групі, маючи на рахунку одну перемогу, поразку і нічию. Де Розаріо зрівняв рахунок у матчі заключного раунду проти Угорщини, а у другому таймі Канада вийшла вперед і здобула перемогу. В 1/8 фіналу Канада зустрілася з Іспанією, якій поступилася з рахунком 2:0, пропустивши обидва м'ячі в останні 15 хвилин гри[61].
У 1999 році Розаріо Де взяв участь в Панамериканських іграх у Вінніпезі (Канада U-22). Він забив перший гол на турнірі у ворота Коста-Рики, однак, суперники зрівняли рахунок (1:1). В наступному матчі він зробив дубль у ворота Тринідаду і Тобаго (по голу в кожному з таймів), його голи виявилися єдиними в грі. Канада вийшла з групи з другого місця поступившись лише Мексиці. У півфіналі команда Де Розаріо поступилася Гондурасу з рахунком 2:0, а у матчі за третє місце — США (2:1)[62].
Де Розаріо брав участь у першій в історії виграшній кампанії Канади в Золотому кубку КОНКАКАФ 2000 року[63]. Свій перший гол на турнірі він забив у 2002 році в матчі за третє місце з командою-гостею турніру, Південною Кореєю, гра закінчилася перемогою Канади з рахунком 2:1. До цього в 1/4 і 1/2 фіналу Канада брала участь у серії пенальті з Мартинікою і США відповідно, в обох випадках Де Розаріо бив третім і реалізував свої удари[64].
У 2007 році Де Розаріо виграв нагороду канадського гравця року втретє поспіль. У 2007 році він забив 5 голів у 8 іграх, найбільше в році в історії збірної Канади після результату Джона Катліффа 1993 року.
Де Розаріо був узятий на свій наступний Золотий кубок КОНКАКАФ через чотири роки, його обрав тренер Стівен Гарт в кінці травня 2011 року для складу з 23 чоловік. Після поразки з рахунком 2:0 від Сполучених Штатів у першому матчі Канада не змогла вийти з групи з результатом в одну перемогу, поразку і нічию. Два голи Де Розаріо з пенальті у ворота Гваделупи і Панами відповідно стали єдиним досягненням команди на турнірі[65]. Де Розаріо продовжив забивати за збірну, відзначившись двома голами з пенальті у відкритті етапу кваліфікації до чемпіонату світу 2014 року, один — у матчі проти Сент-Люсії на початку вересня, інший — у грі з Сент-Кітс і Невіс в середині листопада. Його гол у ворота Сент-Кітс, став 19-м на міжнародному рівні, за цим показником він зрівнявся з найкращим бомбардиром в історії збірної, Дейлом Мітчеллом[66].
14 грудня Де Розаріо став найкращим канадським гравцем 2011 року, отримавши 47,7 % голосів виборців, Саймон Джексон став другим, а Джош Сімпсон посів третє місце. Таким чином Де Розаріо вчетверте був удостоєний цієї нагороди[67]. 7 вересня 2012 року Де Розаріо забив свій 20-й гол за збірну Канади у відбірковому матчі на чемпіонат світу проти Панами, що зробило його одноосібно найкращим бомбардиром в історії збірної Канади[68].
Останній матч Де Розаріо за збірну став також останнім у його кар'єрі. 19 січня 2015 року він вийшов на поле у грі з Ісландією і навіть забив гол, матч завершився внічию 1:1[69].
Примітки:1 — Рахунок матчу, спочатку вказується кількість м'ячів, забитих футболістами збірної Канади.
Особисте життя
Де Розаріо одружений з Брендою Де Розаріо, має двох синів і дочку. Бренді працює викладачем і хореографом з танців Західної Африки понад 25 років. Вона має ступінь бакалавра наук в області кінезіотерапії від Віргінського університету і є сертифікованим інструктором з йоги[70]. В даний час він разом зі своєю сім'єю проживає в Ешберні (Віргінія)[71].