Субзоряний супутник було виявлено 1994 року й підтверджено 1995 року як Глізе 229B[10][11]. Це один із перших двох прикладів доведеного існування коричневих карликів (разом із Тейде 1). Його маса становить від 21 до 52,4 маси Юпітера (0,02—0,05 M☉). Вона надто мала, щоб розпочалося ядерне горіння Гідрогену, як у зорях головної послідовності, однак температура в його ядрі достатня, щоб ініціювати реакцію злиття дейтронів із протонами з утворенням ядра гелію-3. Утім, вважається, що він давно витратив усе своє дейтерієве паливо[12]. Тепер цей об'єкт має температуру поверхні 950 К.
У березні 2014 року кандидат на планету масового супернептуна[en] був зафіксований набагато ближче до орбіти GJ 229. Враховуючи близькість до Сонця, орбіта GJ 229b може бути повністю охарактеризована місією космічної астрометрії Gaia або через пряме зображення.
↑Evans, D. S. (June 20–24, 1966). The Revision of the General Catalogue of Radial Velocities. У Batten, Alan Henry; Heard, John Frederick (ред.). Determination of Radial Velocities and their Applications, Proceedings from IAU Symposium no. 30. University of Toronto: Міжнародний астрономічний союз. Bibcode:1967IAUS...30...57E. {{cite conference}}: |access-date= вимагає |url= (довідка)
↑Perryman та ін. (1997). HIP 29295. The Hipparcos and Tycho Catalogues. Архів оригіналу за 25 вересня 2015. Процитовано 29 листопада 2014.(англ.) Наведено за англійською вікіпедією.
↑ абвгWhite, Stephen M.; Jackson, Peter D.; Kundu, Mukul R. (December 1989). A VLA survey of nearby flare stars. Astrophysical Journal Supplement Series. 71: 895—904. Bibcode:1989ApJS...71..895W. doi:10.1086/191401.
↑Zechmeister, M.; Kürster, M.; Endl, M. (October 2009). The M dwarf planet search programme at the ESO VLT + UVES. A search for terrestrial planets in the habitable zone of M dwarfs. Astronomy and Astrophysics. 505 (2): 859—871. arXiv:0908.0944. Bibcode:2009A&A...505..859Z. doi:10.1051/0004-6361/200912479.