HD 139139 (також відома як EPIC 249706694), ймовірно, є частиною зв'язаної подвійної системи зір головної послідовності приблизно за 350 св. р. (110 пк) від Землі в сузір'їТерезів. HD 139139 — це зоря головної послідовності класу G, трохи більша і світніша, ніж Сонце, і майже однакової температури. Вона має видиму зоряну величину +9,8. Зоря-супутник вважається червоним карликом класу K5-7 на відстані 3 кутових секунд від HD 139139; вона приблизно на три зоряних величини тьмяніша і має температуру між 4100 і 4300 К. Обидві зорі мають схожий власний рух, тобто вони можуть утворювати гравітаційно пов'язану бінарну пару.
HD 139139 демонструє зменшення світності, подібні до тих, що спричинені транзитомземлеподібних планет.[7]Космічний телескоп Кеплер спостерігав 28 зменшень яскравості протягом 87 днів (з 23 серпня по 20 листопада 2017 року)[8][9], однак дивним є те, що не було виявлено періодичності таких зменшень яскравості, яку можна було б очікувати, якби вони були спричинень транзитом планет по диску зорі.[10][11][12]
Невідомо, яка з двох зір породжує події зменшення яскравості.[7] Потенційні пояснення, які були досліджені, включають[13][14]:
планети, що здійснюють транзит по бінарній зорі,
планети, що порушують орбіти одна від одної, створюючи великі коливання часу транзиту,
За словами Ендрю Вандербурга, одного з науковців оригінальних досліджень, «В астрономії ми маємо довгу історію, коли щось не розуміємо, думаємо, що це прибульці, а згодом з'ясовуємо, що це щось інше… Шанси досить хороші, що ця зоря буде ще одним з таких випадків.»[12][15]
Дві незалежні групи візуальних оглядачів (дослідники-аматори), які працюють у співпраці з професійними астрономами, позначили HD 139139 як незвичну. «Деякі з цих патернів є занадто складними для того, щоб їх могли виявити комп'ютери; дослідники-аматори також прочісують каталог Кеплера, використовуючи силу людського мозку для виявлення дивних сигналів. Навесні 2018 року деякі з цих непрофесійних астрономів зв'язалися з Вандербургом і запропонували йому перевірити HD 139139, зорю, схожу на Сонце, на відстані приблизно 350 світлових років».[7][10]
За словами Ендрю Вандербурга, HD 139139 — це одна із 0,5 % зір на небі, з яких можна побачити транзит Землі по диску Сонця. «Параметр впливу транзиту був би близьким до 0,9, тому звідти нас було б ледве видно — тривалість транзиту становила б лише близько 40 % тривалості, яку ми очікували для ідеального транзиту».[16]
↑Høg, E.; Fabricius, C.; Makarov, V. V.; Urban, S.; Corbin, T.; Wycoff, G.; Bastian, U.; Schwekendiek, P.; Wicenec, A. (2000). The Tycho-2 catalogue of the 2.5 million brightest stars. Astronomy and Astrophysics. 355: L27. Bibcode:2000A&A...355L..27H.
↑Houk, N.; Smith-Moore, M. (1988). Michigan Catalogue of Two-dimensional Spectral Types for the HD Stars. Volume 4, Declinations -26°.0 to -12°.0. Bibcode:1988mcts.book.....H.
↑ абвгRappaport, S.; Vanderburg, A.; Kristiansen, M. H.; Omohundro, M. R.; Schwengeler, H. M.; Terentev, I. A.; Dai, F.; Masuda, K.; Jacobs, T. L.; Lacourse, D.; Latham, D. W.; Bieryla, A.; Hedges, C. L.; Dittmann, J.; Barentsen, G.; Cochran, W.; Endl, M.; Jenkins, J. M.; Mann, A. (2019). The Random Transiter – EPIC 249706694/HD 139139. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society. arXiv:1906.11268. doi:10.1093/mnras/stz1772.