«Серапіонові брати» (рос.Серапионовы братья) — об'єднання молодих письменників прозаїків, поетів і критиків, що виникло в Петрограді 1 лютого 1921 року. Назва запозичена з збірки новел німецького романтика Е.Т.А. Гофмана«Серапіонові брати», в яких фігурує літературне співтовариство імені пустельника Серапіона.
Об'єднання декларувало свою аполітичність, виступало проти ідейності в мистецтві. Репресії і посилення цензурного гніту змусили частину «серапіоновців» та їх захисників емігрувати: в 1921 емігрували Горький, Шкловський, Познер, в 1923 — Лунц. Решта прийняли платформу радянської влади: Федін написав «Викрадення Європи», Тихонов — «Кочівники» і «Війна», Слонімський «Повість про Левіне» тощо.
В 1923—1924 об'єднання почало занепадати, в 1924 до Москви перебралися Нікітін і Іванов, в 1926 збори припинились.