Lorraine (fransk uttale: [lɔʁɛn], tysk Lothringen) er en historisk provins og en tidligere administrativ region i det nordøstre Frankrike. Språklig og historisk er området et bufferområde mellom fransk og tysk språk og statlig innflytelse.
Regionen besto av departementeneMeurthe-et-Moselle, Meuse, Moselle og Vosges. Regionen hadde i 2010 i overkant av 2,35 millioner innbyggere.[1] Byen Metz var hovedstad. Regionene Alsace, Champagne-Ardenne og Lorraine ble fra 1. januar 2016 slått sammen til en ny region med det midlertidige navnet Alsace-Champagne-Ardenne-Lorraine.[2][3] Det ble foreslått å kalle den nye regionen Grand Est,[4][5] et navn som også ble offisielt vedtatt.[6][7]
843 etter keiser Ludwig Is død blir frankerriket ved traktaten i Verdun delt mellom keiserens sønner. Midtriket kommer med keiserverdigheten under Lothar I og får dermed det nye navnet Lotharii Regnun (Lotharingien). Det strekker seg fra Nederlandene over Burgund til keiserbyen Roma i Italia.
855 blir riket delt på nytt. Lothar II. får delen mellom Maas og Rhinen, nordsjøkysten og Besançon, eller Lotharingia. Innenfor dette riket oppstår langs Rhinen og Maas hertugdømmet Lothringen.
Under kong Heinrich I. blir hertugdømmet Lothringen som femte stamhertugdømme en del av Østfrankerriket (det senere Tyskland).
959 blir hertugdømmet inndelt i de to hertugdømmene Nieder- og Oberlothringen; bare Oberlothringen beholder navnet, det nordligere Niederlothringen blir i tiden som følger underlagt andre herskere og er idag del av det nåværende Luxembourg, Belgia, Nederland og Frankrike.
1542 blir Lothringen tilknytning til det tysk-romerske riket løsnet gjennom traktaten i Nürnberg av hertug Anton den gode, som årene før hadde klart å forhindre at reformasjon spredte seg til Lothringen.
Som følge av den franske borgerkrigen, Fronde, på midten av 1600-tallet, blir Lothringen okkupert av Richelieu.
Ved freden i Westfalen i 1648 blir det uavklart og først ved freden i Vincennes i 1661 blir byen avstått til franskmennene.
Den tyskspråklige delen av Lothringen er på 1700-tallet slik som de tilgrensende tyske områdene utgangspunkt for utvandring til Øst-Europa. I Batsch-Sentiwan ble det frem til fordrivelsen av folketyskerne fra Jugoslavia etter annen verdenskrig talt en dialekt beslektet med lothringsk.
1871 blir de tyskspråklige områdene i det nordøstlige Lothringen og Metz sammen med Alsace erobret av Preussen og hennes forbundsfeller og innlemmet i det tyske riket. De blir til Reichsland Elsass-Lothringen.
1918 Etter den tapte krigen blir den nordøstlige delen av Lothringen i Versaillestraktaten avstått til Frankrike. Det franske språket blir deretter det eneste offisielle- og skolespråket for den overveiende tyskspråklige befolkningen.
1940 Etter den franske kapitulasjonen blir Lothringen tysk igjen.
1944–1945 Lothringen blir besatt av de vestallierte
1945 Lothringen blir med Elsass overført til Frankrike igjen