Хрунов Євген Васильович (рос. Хрунов Евгений Васильевич; 10 вересня 1933 — 19 травня 2000) — льотчик-космонавт СРСР, загін ОКБ-1, набір 1966 року.
Біографія
Народився 10 вересня 1933 року в селі Пруди Воловського району Тульської області в родині селянина. Закінчив семирічку і вступив до Каширського сільськогосподарського технікуму. 1952 року закінчив технікум і призваний до Радянської Армії. 1956 року закінчив Батайське військове авіаційне училище льотчиків. Після закінчення училища служив у авіаційних частинах Військово-повітряних сил СРСР.
Космічна діяльність
1960 року зарахований до загону радянських космонавтів (1960 Група ВПС № 1). Проходив підготовку до польотів на кораблях типу Восток і Восход. В березні 1965 року був дублером О. А. Леонова при польоті космічного корабля Восход-2. Потім готувався до польотів за радянською місячною програмою.
Входив до основного екіпажу космічного корабля Союз-2, старт якого планувався на 24 квітня 1967 року. У зв'язку з несправностями на борту космічного корабля Союз-1 політ скасували. 1968 року закінчив Військово-повітряну інженерну академію імені М. Є. Жуковського. З 15 по 17 січня 1969 року здійснив політ в космос космонавтом-дослідником. Стартував на борту космічного корабля Союз-5 разом з Б.Волиновим і О.Єлисеєвим, разом з О.Єлисеєвим через відкритий космос перейшов на борт космічного корабля Союз-4, на якому здійснив посадку на Землю разом з В.Шаталовим і О.Єлисеєвим. Політ тривав 1 добу 23 години 45 хвилин 50 секунд. Перебування у відкритому космосі тривало 37 хвилин.
Під час польоту вперше у світі зістиковано двоє пілотованих кораблів, екіпаж перейшов з одного КК в інший через відкритий космос.
Після космічного польоту продовжив підготовку в складі груп до космічних польотів на космічних кораблях типу Союз і орбітальних станціях типу Салют. 1971 року захистив кандидатську дисертацію і отримав ступінь кандидата технічних наук. 1972 року закінчив Військово-політичну академію імені В.I.Леніна. В кінці 1970-х років проходив підготовку до польотів у космос за програмою «Інтеркосмос». Був командиром дублерного екіпажу під час радянсько-кубинського польоту в космос на космічному кораблі Союз-38 у вересні 1980 року.
1980 року пішов із загону космонавтів і працював начальником управління Державного комітету СРСР зі зовнішньоекономічних зв'язків.
Публікації
Автор книги «Підкорення невагомості» (1976 г.).
Нагороди
Державні
Герой Радянського Союзу. Орден Леніна, орден Червоної Зірки, медалі.
Наукова
Золота медаль імені К. Е. Ціолковського АН СРСР
Міжнародна
Почесний диплом імені В. М. Комарова і медаль де Лаво (FAI).
Почесне громадянство
Почесний громадянин міст Калуга, Тула, Шахтарськ (Росія).
Примітки
- ↑ а б в г Czech National Authority Database
Посилання
|
---|
| 1960-ті |
1961 Гагарін, Титов • 1962 Ніколаєв, Попович • 1963 Биковський, Терешкова • 1964 Єгоров, Комаров, Феоктистов • 1965 Беляєв, Леонов • 1968 Береговий • 1969 Волков, Волинов, Горбатко, Єлисєєв, Кубасов, Філіпченко, Хрунов, Шаталов, Шонін |
---|
| 1970-ті |
1970 Севастьянов • 1971 Рукавишніков, Добровольський (посмертно), Пацаєв (посмертно) • 1973 Климук, Лазарєв, Лебедєв, Макаров • 1974 Артюхін, Дьомін, Сарафанов • 1975 Гречко, Губарєв • 1976 Аксьонов, Жолобов, Зудов, Рождественський • 1977 Глазков, Ковальонок, Рюмін • 1978 Джанібеков, Іванченков, Романенко • 1979 Ляхов |
---|
| 1980-ті |
1980 Кизим, Малишев, Попов, Стрекалов • 1981 Савіних • 1982 Березовий, Савицька, Серебров • 1983 Александров, Титов • 1984 Атьков, Волк, Соловйов • 1985 Васютін, Волков • 1987 Вікторенко, Лавейкін, Левченко • 1988 Манаров, Соловйов • 1989 Крикальов, Поляков |
---|
| 1990-ті |
|
---|
|