Лікарня Сток-Мандевілла — велика лікарня Національної служби охорони здоров’я (NHS), розташована в Ейлсбері, Бакінґемшир, Англія. Нею керує Buckinghamshire Healthcare NHS Trust.
Її було засновано в 1830 році як холерну лікарню навмисно на межі парафії між сусіднім селом Сток-Мандевілл і містом Ейлсбері, щоб обслуговувати жителів обох поселень[2].
Національний центр травм хребта при лікарні є одним із найбільших спеціалізованих підрозділів спинномозкової медицини у світі, і новаторська реабілітаційна робота, проведена там сером Людвіґом Ґутманом, призвела до створення концепції і започаткування Паралімпійських ігор. Мандевілл, один з офіційних талісманівлітніх Олімпійських і Паралімпійських ігор 2012 року в Лондоні, був названий на честь внеску лікарні в паралімпійський спорт[3].
На початку 1830-х років село Сток Мандевілл сильно постраждало від епідемії холери, яка охопила всю Англію. Холерна лікарня була заснована на межі парафій між Сток-Мандевіллом і Ейлсбері[2].
У вересні 1943 року уряд попросив німецького фахівця з травм хребта Людвіґа Ґутмана заснувати Національний центр травм хребта в лікарні Сток Мандевілла[4]. Центр відкрився 1 лютого 1944 року, і Ґутман був призначений його директором (цю посаді він обіймав до 1946 року). Будучи директором першого у Великій Британії спеціалізованого відділу з лікування травм хребта, він вважав, що спорт є основним методом терапії для поранених військовослужбовців, допомагаючи їм розвивати фізичну силу та самоповагу. Ґутман став натуралізованим громадянином Сполученого Королівства в 1945 році[5]. Ґутман організував перші Сток-Мандевільські ігри для осіб з інвалідністю 28 липня 1948 року, в день початку літніх Олімпійських ігор у Лондоні 1948 року[6].
Ігри знову відбулися на тому ж місці в 1952 році, і голландські ветерани Другої світової війни брали участь разом із британцями, що зробило це першим міжнародним змаганням такого роду. Ці Сток-Мандевільські ігри були описані як попередники Паралімпійських ігор. Згодом Паралімпійські ігри було офіційно визнано подією, що проводиться кожні чотири роки і пов’язана з Олімпійськими іграми, а перші Паралімпійські ігри, більше не орієнтовані виключно на ветеранів війни, відбулися в Римі в 1960 році[6].
Новітня історія
Після того, як у 1948 році лікарня приєдналася до Національної служби охорони здоров’я, вона прагнула влаштувати обладнаний стадіон «Сток-Мандевілл», відкритий королевою в 1969 році[7]
Лікарню відвідала Діана, принцеса Валлійська, яка відкрила новий Міжнародний центр травм хребта після його реконструкції в серпні 1983 року[8].
Схему реконструкції більшої частини території було прораховано згідно з контрактом приватної фінансової ініціативи у 2004 році. Будівельні роботи були проведені Альфредом МакАлпіном вартістю 47 мільйонів фунтів стерлінгів і завершені в 2006 році[9]. З Sodexo було укладено контракт на надання послуг з управління об’єктами[9]. У 2009 році було відкрито нове пологове відділення[10].
Історія сексуального насильства в лікарні
Спільний звіт Столичної поліції та Національного товариства із запобігання жорстокому поводженню з дітьми про розслідування сексуального насильства, скоєного диск-жокеєм Джиммі Севілом, виявив, що Севіл, який був цінним збирачем коштів для установи, скоював там злочини між 1965 і 1988 роками. Двадцять два правопорушення між цими датами були офіційно зареєстровані поліцією як злочини[11]. Колишня дитина-пацієнт лікарні розповіла, що медсестри попереджали її залишатися в ліжку та прикидатися сплячою, коли Севіл мав відвідати заклад[12].
Майкл Салмон, консультант-педіатр у лікарні Сток-Мандевілл, був засуджений і ув'язнений на три роки в 1990 році за непристойні прискіпування до пацієнток-підлітків, двох тринадцятирічних і одну шістнадцятирічну дівчину[13]. Після скандалу з Савілом Салмон був заарештований у рамках операції «Йутрі» 17 грудня 2013 року. Згодом його було визнано винним у дев’ятьох непристойних чіпляннях і двох зґвалтуваннях, у яких вік жертв коливався від одинадцяти до вісімнадцяти років, які сталися між 1973 і 1988 роками, і був засуджений до 18 років ув’язнення. Попри те, що він працював у лікарні одночасно з Севілом, зв’язку між ними не було[14]. Салмон також був визнаний винним за 14 пунктами звинувачення в грудні 2016 року і отримав додатковий термін у вигляді чотирьох років позбавлення волі[15].
26 лютого 2015 року незалежна слідча Андрулла Джонстон опублікувала звіт про діяльність Савіла в лікарні. У звіті встановлено, що він піддав там сексуальному насильству понад 50 осіб, включаючи персонал, пацієнтів і відвідувачів; серед них щодо восьмирічної дитини. Севіл мав повний доступ до всіх частин лікарні. У звіті зазначалося, що в лікарні було широко відомо, що Савіл був «сексуальним шкідником», і що на той час було подано 10 скарг, але жодних заходів не було вжито[16]. У звіті також виявлено, що трьох лікарів, у тому числі Салмона, за останні чотири десятиліття засудили за сексуальні злочини проти їхніх пацієнтів[17].
Критика
27 лютого 2013 року Бакінгемширська благодійна організація для інвалідів BuDS оголосила, що вона збирає досьє доказів про ризики для безпеки пацієнтів у лікарні Сток-Мандевілл, щоб надіслати її до Комісії з якості медичного обслуговування. Благодійна організація стверджувала, що отримала "тривожні звіти з різних джерел... у яких висловлювалася серйозна стурбованість щодо безпеки пацієнтів у лікарні"[18][19].
Bucks Healthcare NHS Trust відповів, що «це було «дещо безвідповідально з боку BuDS потенційно турбувати пацієнтів, натякаючи на проблеми безпеки пацієнтів у лікарні». Проте благодійна організація захистила свою дію та заявила, що «BuDS хотіла дати персоналу, пацієнтам і відвідувачам лікарні Сток-Мандевілл повністю анонімний спосіб повідомляти про будь-які проблеми, які вони можуть мати»[20].
20 квітня 2013 року CQC опублікував звіт після неоголошеної перевірки в лікарні. Він виявив, що лікарня не відповідає стандартам укомплектованості персоналом і надання підтримки персоналу. Стосовно допоміжного персоналу вжито законних заходів і вручено попередження[21].
Лікарня обслуговується лініями Лондон-Ейлсбері та Лінія Прінцес-Рісборо-Ейлсбері від залізничної станції Ейлсбері. Є автобусне сполучення між лікарнею Ейлсбері та Гай-Вікомбом, яким керує Arriva, а також до Лейтон-Базарда[23].
Радіо лікарні Сток-Мандевілл
Сток-Мандевільське лікарняне радіо (SMHR) — некомерційна лікарняна радіостанція, заснована 4 грудня 1978 року. Вона розташована у лікарняному комплексі та надає пацієнтам і персоналу цілодобову радіопередачу в Інтернеті на частоті 87,7 МГц (FM) і за допомогою програми для мобільних пристроїв SMHR, яка була випущена в 2015 році[24][25][26][27].
Перша трансляція відбулася 4 грудня 1978 року о 19:30[28]. Перша фраза була: «Добрий вечір і ласкаво просимо на власну радіостанцію госпіталю Сток-Мандевілл»[29].
У 1997 році це була одна з двох лікарняних радіостанцій у Великій Британії (інша — Radio Tyneside), яка отримала тимчасову ліцензію на мовлення в діапазоні AM від Radio Authority (у 2003 році вона стала Ofcom) у рамках піонерського випробування згідно з нещодавнім на той час прийнятим Законом про радіомовлення. Успіх експерименту призвів до того, що станція, разом із Tyneside Radio та багатьма іншими, отримали постійну ліцензію на мовлення[24][27][30].
У 2018 році колишній мер Ейлсбері та давній меценат і співзасновник станції Фреда Робертс MBE JP[31][32] відмовилася від меценатства, її замінив ведучий Radio 2 Кен Брюс. Кен сказав: «Лікарняне радіо продовжує процвітати, і я радий взяти на себе роль патрона»[33][34].
Станція є некомерційною благодійною організацією, якою керують волонтери, і щодня з 20:00 до 22:00 транслюють передачі в прямому ефірі[35].
24 травня 2019 року SMHR отримало ліцензію на FM-мовлення на частоті 87,7 МГц галузевим регулятором Ofcom. Цей крок був пов’язаний з днем місцевого радіо, у якому станція відсвяткувала шестигодинну пряму трансляцію з кафе Royal Voluntary Services у лікарні[27].
Відомі пацієнти
28 січня 2020 року там помер британський артист і актор Ніколас Парсонс, найбільш відомий як ведучий Just a Minute і Sale of the Century[36].