2008 року Олександр Жовна дебютував як режисер, екранізувавши власну драму«Маленьке життя». Стрічка взяла участь у кінофестивалях «Покров» та «Молодість», а 20 листопада 2008 року відбулася її благодійна презентація в Будинку кіно Києва в рамках соціального проекту «Народний кінозал» Групи компаній «Фокстрот».
Олександра Жовну дехто порівнює з Антоном Чеховим[джерело?]. Твори кожного з цих письменників глибоко психологічні, прості та щемливі, зрозумілі дорослим і дітям. Чехов ділив себе між театром та прозою, а Жовна пише прозу, яка легко проектується на кіноплівку.
Залишаючись помітною фігурою у сучасній українській культурі, Жовна майже 30 років працює педагогом у Новомиргородському інтернаті для розумово відсталих дітей, свідомо відмовляється від переїзду до Києва. На запитання, що його тримає на такій непростій роботі, — відповідає: «Тут починаєш вчитися відчувати серцем. Ці люди — з маленьким розумом, але з дуже великим серцем».
Бібліографія
Бібліографія Жовни складається з наступних прозових творів:[3]
Українською
Жовна Олександр. Партитура на могильному камені; Богдан Жолдак. Яловичина: макабреска. Київ: НКВЦ "Рось". 1991-1993. 93 стор, 71 стор. ISBN 77-07-2871-Х
Вдовушка: Оповідання та повісті. Кропивницький: Кіровоградське державне видавництво, 1996.
19 серпня2008 року надано звання «Заслужений діяч мистецтв України» — «за значний особистий внесок у соціально-економічний, культурний розвиток Української держави, вагомі трудові досягнення та з нагоди 17-ї річниці незалежності України» [13].
Олександр Жовна — лауреат кількох літературних премій, зокрема на Всеукраїнському конкурсі романів і кіносценаріїв «Коронація слова»2000 року здобув диплом за кіносценарій «Дорога», 2001 року — за сценарій «Експеримент», 2003 року — за сценарій «Вдовушка».
Письменники України : довідник / упоряд. Д. Г. Давидюк, Л. Г. Кореневич, В. П. Павловська. — Дніпропетровськ : ВПОП «Дніпро», 1996. — 397 с. — ISBN 5-7707-9062-8. — С. 92.