Stegodon (від дав.-гр. στέγος «дах» та ὀδούς «зуб», через гребені на корінних зубах) — вимерлий рід ряду хоботних. Stegodon жили в багатьох частинах Азії в пліоценову і плейстоценову епохи. Популяція карликових стегодонів на острові Флорес вимерла лише 12 тисяч років тому.
По відкриттю рід віднесли до родини Elephantidae (Abel, 1919), але пізніше віднесли до окремої родини Stegodontidae (R. L. Carroll, 1988).[1] Стегодони існували від 11,6 мільйонів років тому до пізнього плейстоцену, та можливо до 4100 років тому. Скам'янілості зустрічаються в Азії, Східній та Центральній Африці і Північній Америці, починаючи з пізнього міоцену.[1]
Опис
Деякі види стегодону були одними з найбільших серед хоботних, дорослі особини яких були вище 4 метрів у холці, 8 м завдовжки, без урахування триметрових бивнів. У деяких особин бивні були настільки близькі один до одного, що хобот, ймовірно, не лежав між бивнів, а звисав через них.
Раніше стегодона вважалися предками існуючих слонів, а також мамонтів, але на середину 2010-х років вважається, що у них не було нащадків. Стегодона розвинувся з роду Stegolophodon, вимерлого роду з Азії міоценової епохи. На середину 2010-х стегодона вважають сестринською групою, спорідненою і мамонтам, і індійським слонам. Деякі систематики вважають стегодона підродиною слонових. І стегодон, і примітивні слони походять від Gomphotheriidae. Найважливіша відмінність від слонових спостерігається в корінних зубах: у стегодона вони складаються з серії низьких хребтів у формі даху, тоді як у слонових кожен гребінь став у вигляді капелюха з високою тулією. Крім того, скелет стегодона — більш міцніший і компактніший, ніж у слонів.
У національному парку Бардіа в Непалі є популяція індійських слонів, які через споріднене схрещування дуже схожі на стегодона і можуть зберігати багато їх риси. Деякі науковці відкидають ці подібності, називаючи їх швидше недавніми мутаціями, ніж атавізмами[2].
Філогенія
У кладограмі показано розміщення роду Стегодон серед інших Proboscidea, заснованої на під'язиковій характеристиці:[3]
Таксономія
Відомі 11 видів стегодонів:
Феномен «острівної карликовості»
Як і слони, стегодони мали бути добрими плавцями. Їхні останки часто зустрічаються на азійських островах, які навіть у періоди низького рівня океану (під час холодних фаз плейстоцену) не могли бути пов'язаними сухопутними мостами з Азією (Сулавесі, Флорес, Тимор, Сумба в Індонезії, Лузон і Мінданао на Філіппінах, на Тайвані і в Японії ).
Найдрібніший вид, Stegodon sondaari, віком близько 900 тисяч років, з індонезійського острову Флорес, мав ймовірно вагу порівняну з азійським буйволом. Інший карликовий вид жив на Флоресі ще 12 тисяч років тому і був сучасником Homo floresiensis.
Примітки