Av kulturminner er det blant annet fint bevarte armenske, ortodokse, gresk-katolske og romersk-katolske kirkebygg. I sentrum er det flere renoverte bygg fra Habsburg-tiden. Den stor synagogen er i hovedsak bevart bortsett fra at de fire løkkuplene er borte. Synagogen ble gitt tilbake til det jødiske samfunnet etter 1991, byen har omkring 300 jødiske innbyggere.[4]
Etter Polens delinger ble byen del av Østerrike og deretter av det autonome kongedømmet Galicia og Lodomeria. På slutten av 1800-tallet hadde byen 30.000 innbyggere hvorav halvparten jødiske, i 1931 var folketallet 72.000 hvorav en tredjedel jødiske.[4]
I 1919 var det trefninger mellom polakker og ukrainere her. Byen ble så del av Polen og hovedstad for Stanislawow-voivodskapet. I 1939 ble den i forbindelse med Molotov-Ribbentropp-avtalen erobret av sovjeterne og annektert som del av den ukrainske sovjetrepublikk. Mange ledende stillinger ble deretter overtatt personer fra andre deler av Sovjetunionen og det jødiske samfunnet i byen ble brutt opp. I 1940 ble en del jødiske flyktninger fra den tysk-okkuperte delen av Polen deportert østover. Etter invasjonen av Sovjetunionen ble byen først besatt av ungarske styrker før tyske styrker overtok i juli 1941. Byen hadde på dette tidspunktet 40.000 jødiske innbyggere inkludert flyktninger fra Polen og Karpatene. Av disse ble 10.000 massakrert på en dag i oktober 1941; massakren skjedde inne på gravlunden. Nye massakrer fulgte i mars 1942 og byen ble erklært fri for jøder i februar 1943 med unntak av noen arbeidsleirer. Da byen ble frigjort av Den røde arme i juli 1944 var noen hundre jøder i live.[4]
Navn
Fram til 1962 het byen Stanyslaviv (ukrainsk: Станиславів, russisk: Станислав, polsk: Stanisławów, tysk: Stanislau, jiddisch: סטאַניסלעװ – Stanislev). I 1962 ble navnet endret til ære for den fremstående ukrainske forfatteren Ivan Franko.[4]
Klima
Klimadata for Ivano-Frankivsk (1991–2020, maksimum 1948–)