En høyesterett er en domstol som dømmer i siste instans i et selvstendig rettssystem, som en stat, delstat eller lignende. Høyesterett i en jurisdiksjon dømmer gjerne primært saker av prinsipiell betydning, og på denne måten dannes presendens som lavere domstoler følger.
På grunn av internasjonale traktater og medlemskap i internasjonale organisasjoner er det blitt mindre entydig hvilke domstoler som har funksjon av høyesterett i europeiske stater.[trenger referanse] For eksempel føyer Norge seg etter rettsavgjørelser i Den europeiske menneskerettsdomstol (i henhold til Den europeiske menneskerettskonvensjon, EMK) selv om Høyesterett har kommet til motsatt utfall innen det norske rettssystemet. EF-domstolen i Luxemburg har siden 1964 (saken Costa mot ENEL) lansert en doktrine om at den er overordnet de enkelte medlemslands respektive høyesteretter innenfor EF-rettens område.[trenger referanse]
Motsigelsen om hvordan en høyesterett kan være underlagt en utenlandsk retts jurisdiksjon er forsøkt løst innenfor juridisk teori med prinsippene om rettsmonisme og rettsdualisme.[trenger referanse]