Don Cherry fikk sitt gjennombrudd mot slutten av 1950-tallet da han og Ornette Coleman spilte frijazz og ga ut albumet The shape of jazz to come i 1959. De to opptrådte sist sammen på Moldejazz i 1987 da Coleman kalte prosjektet Prime Time og Cherry brukte pikkolo-trompet.[9]
Etter å ha flyttet til Sverige i 1967 i protest mot Richard Nixon dro Cherry første gang til Moldejazz i 1968 med New York Total Music, som bestod av Karlhanns Berger på vibrafon, Kent Carter på bass og Jacques Thollot på trommer. Den norske fjernsynsmannen Svein Erik Børja fra NRK, som var der med elektronkameraer, fikk ros av Don Cherry for «sensitivitet og artistisk sans».[10]
Den norske bassisten Arild Andersen deltok i Cherrys delvis svenske Ethernal Rhythm Orchestra på Berlin Jazz Days 9. november 1968. Konsertopptakene ble til platen Eternal Rhythm (MPS, 1969).
Han opptrådte så på Sandvika kino den 9. oktober 1969 i sekstett med Karin Krog på vokal, Sidsel Paasche på munnharpe, Arild Andersen på bass, Terje Rypdal på gitar og Jan Garbarek på saksofon. Ifølge Garbarek var Cherry «…en sort amerikaner som gikk i indianske klær og spilte indisk og tyrkisk musikk. Vi spilte world music lenge før begrepet eksisterte».[11]
Cherry døde av leversvikt. Gjennom sitt ekteskap med svenske Maylen Bergström hadde han de svenskfødte stedøtre Neneh Cherry (1964-) og Titiyo (1967), begge popstjerner, og hans to sønner er låtskriveren Eagle-Eye Cherry (1971-) og jazzpianist David Ornette Cherry.[13] Det var faren som skrev tittellåten til Eagle-Eye Cherrys skive Desireless, utgitt 1998.
Utgivelser (utdrag)
Tamma med Don Cherry og Ed Blackwell, (Odin Records, Odin NJ 4014-2, 1984)